Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1299/20

Господарський суд Житомирської області у складі

судді Шніт А.В.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн карго партс"

до Фізичної особи-підприємця Білого Геннадія Мефодійовича

про стягнення 22 587,62 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн карго партс" звернулося до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Білого Геннадія Мефодійовича про стягнення 22 587,62грн, з яких 19 385,34грн основного боргу, 1 551,02грн пені, 1 457,41грн 12% річних, 193,85грн втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на невиконання відповідачем умов договору №16816-06/2020 від 11.03.2020 в частині оплати отриманого товару.

В якості правових підстав позову позивач зазначає ст. 525, 530, 549, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.216, 230, 231 Господарського кодексу України.

В позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.11.2020 позовну заяву залишено без руху.

04.11.2020 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. 05.11.2020 до суду надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 09.11.2020 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалу суду від 09.11.2020 отримано відповідачем 13.11.2020 (а.с.65).

Відповідач у строк, встановлений ст.165 Господарського процесуального кодексу України, відзив на позов не подав. Поряд з цим, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

11.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн карго партс" (позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Білим Геннадієм Мефодійовичем (відповідач, покупець) укладено договір №16816-06/2020 (далі - договір) (а.с.54-59), за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця визначені цим договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини, тощо, а також надати шиноремонтні та шиномонтажні послуги, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором прийняти товар і послуги та здійснити їх оплату.

Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що передаються за цим договором, термін та умови передачі визначаються у рахунках-фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товари, які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію (п.1.2. договору).

Загальна сума договору складається із вартості переданого товару, що відповідає сумі всіх товарних (видаткових) накладних (п.1.4. договору).

Згідно п.2.5 договору покупець, підписуючи товарну (видаткову) накладну виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом та ціною.

Ціни на товар і послуги погоджуються сторонами у кожному окремому випадку і вказуються у товарних видаткових) накладних, товарно-транспортних накладних, замовленнях-нарядах та актах виконаних робіт, які є невід`ємною частиною даного договору (п.3.1. договору).

Якщо продаж товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається постачальником покупцю разом з товарною (видатковою) накладною. Підписання покупцем або уповноваженої ним особи на прийняття товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату (п.3.4. договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2020 (п.8.2. договору).

Відповідно до додатку №1 до договору (а.с.49) відповідач засвідчив, що є єдиним отримувачем товарно-матеріальних цінностей від позивача.

Позивачем передано відповідачу товар на загальну суму 19385,34грн, а саме:

- за видатковою накладною №SI від 11.03.2020 на суму 14446,08грн (а.с.50). Видатковою накладною встановлено строк оплати товару - до 01.04.2020;

- за видатковою накладною №SI від 23.03.2020 на суму 4939,26грн. Видатковою накладною встановлено строк оплати товару - до 28.03.2020 (а.с.22).

Видаткові накладні підписані відповідачем.

В матеріалах справи містяться копії рахунків №S від 11.03.2020 та №S від 23.03.2020 (а.с.19-20) та товарно-транспортної накладної №SНР від 23.03.2020 (а.с.23).

Відповідачем не здійснено оплату отриманого від позивача товару, що стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн карго партс" до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 22 587,62грн, з яких 19 385,34грн основного боргу, 1 551,02грн пені, 1 457,41грн 12% річних, 193,85грн втрат від інфляції.

2. Норми права, які застосував господарський суд.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

За ст.173 ГК України господамським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ГПК України).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

3. Щодо вимоги позивача про стягнення 19 385,34грн основного боргу.

Суд зазначає, що позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення основного боргу у сумі 19 385,34грн належними та допустимими доказами у справі.

В свою чергу, відповідач доказів сплати заборгованості суду не надав.

За наведених обставин, суд задовольняє вимогу про стягнення з відповідача 19 385,34грн основного боргу.

4. Щодо вимоги про стягнення 1 551,02грн пені.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.5.2 договору за порушення грошового зобов`язання за цим договором більше 3-х календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу, за весь період такого прострочення.

Якщо продаж товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі товар м а є б у т и с п л а ч е н и й н е п і з н і ш е о с т а н н ь о г о д н я в і д т е р м і н у в а н н я в к л ю ч н о на підставі рахунку на оплату, який надається постачальником покупцю разом з товарною (видатковою) накладною. Підписання покупцем або уповноваженої ним особи на прийняття товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату (п.3.4. договору).

Видатковою накладною №SI від 23.03.2020 (а.с.22) передбачено строк оплати товару - до 28.03.2020. Таким чином, останнім днем, коли відповідач мав здійснити оплату отриманого товару, є 28.03.2020. Прострочення платежу виникло 29.03.2020.

Видатковою накладною №SI від 11.03.2020 (а.с.50) визначено строк оплати товару - до 01.04.2020. Таким чином, у зв`язку з невиконанням обов`язку відповідачем, прострочення платежу виникло 02.04.2020.

У зв`язку з вищевикладеним, судом здійснено власний розрахунок пені, згідно якого задоволенню підлягає вимога про стягнення 1 536,20грн, з яких:

- за видатковою накладною №SI від 11.03.2020 нараховано у період з 02.04.2020 по 27.10.2020 у розмірі 1 136,74грн;

- за видатковою накладною №SI від 23.03.2020 нараховано у період з 29.03.2020 по 27.10.2020 у розмірі 399,46грн.

Суд відмовляє у стягненні 14,82грн пені через невірно визначений період її нарахування.

5. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 1 457,41грн 12% річних та 193,85грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона несе відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України, а саме: той, хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 відсотків річних від простроченої суми (п.5.3. договору).

Перевіривши наведений позивачем розрахунок 12% річних (а.с.8), суд вважає такою, що підлягає задоволенню, вимогу про стягнення 1 334,85грн, з яких:

- за видатковою накладною №SI від 11.03.2020 нараховано у період з 02.04.2020 по 27.10.2020 у розмірі 986,91грн;

- за видатковою накладною №SI від 23.03.2020 нараховано у період з 29.03.2020 по 27.10.2020 у розмірі 344,94грн.

Суд відмовляє у стягненні 122,56грн 12% річних через невірно визначений початок строку виникнення заборгованості.

Під час перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період квітня - вересня 2020 року (а.с.9), суд вважає, що вимога про стягнення 193,85грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

6. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

Зважаючи на докази, які містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 22 450,24грн, з яких: 19 385,34грн основного боргу; 1 536,20грн пені; 1334,85грн 12% річних; 193,85грн інфляційних втрат.

В задоволенні вимоги про стягнення 122,56грн 12% річних та 14,82грн пені суд відмовляє в зв`язку з необґрунтованістю їх нарахування.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 с.129 ГПК України).

Згідно п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до положень, встановлених ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року становить 2102,00грн.

Зважаючи на вищевикладене, судовий збір слід покласти на відповідача в повному обсязі.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 4 500,00грн позивачем подано до матеріалів справи копію Договору №22/10/2020-2ПД про надання правової (правничої) допомоги від 22.10.2020 (а.с.28-30), копію додаткової угоди до нього (а.с.31), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Спиридонова О.В. (а.с.27), опис наданих послуг за договором про надання правової допомоги (а.с.32), довіреність від 22.10.2020 (а.с.33) та платіжні доручення (а.с.34-36).

Згідно ч.2 ст.126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Згідно п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та часткове задоволення позову, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення із відповідача 4472,63грн витрат на правову допомогу, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Білого Геннадія Мефодійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" (02222, м.Київ, вул.Закревського, буд.16, ідентифікаційний код 37141112):

- 19 385,34грн основного боргу;

- 1 536,20грн пені;

- 1 334,85грн 12% річних;

- 193,85грн інфляційних втрат;

- 2 102,00грн судового збору;

- 4 472,63грн витрат на правову допомогу.

3. В задоволенні позову про стягнення 122,56грн 12% річних та 14,82грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 11.01.21

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек. з пов.)

та на електронну пошту

та на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2

представнику позивача на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1

3 - відповідачу (рек. з пов.)