Справа № 909/1162/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.01.2021 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л. М. , розглянувши матеріали позовної заяви від 24.12.2020 (вх № 20485/20 від 30.12.2020)

за позовом: Калуської міської ради,

до відповідача: Міністерства фінансів України

про визнання недійсною гарантії міської ради від 21.09.2009 № 1, наданої Калуською міською радою в особі міського голови Насалика Ігоря Степановича, Міністерстуву фінансів України.

ВСТАНОВИВ:

Калуська міська рада звернулась до Господарського суду Івано-Франківської областіз позовом до відповідача - Міністерства фінансів України про визнання недійсною гарантії міської ради від 21.09.2009 № 1, наданої Калуською міською радою в особі міського голови Насалика Ігоря Степановича, Міністерстуву фінансів України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на той факт, що самостійно, без погодження з Калуською міською радою, міський голова Насалик Ігор Степанович не мав повноважень надавати гарантії від 21.09.2009 № 1 в рамках договору субкредитування № 28010-02/110 про використання сум позики яка надана згідно угоди між Україною та МБРР від 26.05.2006.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд дійшов висновку, що позовна заява подана із порушенням правил виключної підсудності з огляду на наступне.

Положеннями ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил юрисдикції у господарських судах.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23 ГПК України), інстанційна юрисдикція (статті 24-26 ГПК України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 30 Господарського процесуального кодексу України встановлено правила виключної підсудності справ.

Частиною 5 статті 30 ГПК України передбачено, що спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Отже, якщо відповідачем у справі є орган, зазначений у частині 5 статті 30 ГПК України, зокрема міністерство, то така справа у будь-якому разі підлягає розгляду місцевим господарським судом юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Суд відзначає, що у розумінні наведених норм процесуального права виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Виключна підсудність за змістом частини 5 статті 30 ГПК України, визначає суд, яким має бути розглянуто справу. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16 серпня 2019 року в справі № 916/142/19.

Як убачається з матеріалів справи предметом спору в даній справі є вимоги Калуської міської ради до Міністерства фінансів України про визнання недійсною гарантії міської ради від 21.09.2009 № 1, наданої Калуською міською радою в особі міського голови Насалика Ігоря Степановича, Міністерстуву фінансів України.

Таким чином, звертаючись до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом позивачем в якості відповідача визначено Міністерство фінансів України.

Згідно із пунктом 1 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 № 375, назване Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

За вказаного, з урахуванням положень частини 5 статті 30 ГПК України щодо виключної підсудності справ у спорах, у яких відповідачем є центральний орган виконавчої влади, дана справа є підсудною Господарському суду міста Києва.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 статті 31 ГПК України визначено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись статтями 27, ч.5 ст. 30, п.1 ч.1 ст.31, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Матеріали позовної заяви Калуської міської ради від 24.12.2020 (вх № 20485/20 від 30.12.2020) з доданими до неї документами передати за виключною підсудністю справ до Господарського суду міста Києва (вул. Б. Хмельницького, 44-в, м. Київ, 01030).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л. М. Неверовська