ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1963/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.П.,

за участю представників:

від позивача за первісним позовом: не з`явився,

від відповідача за первісним позовом: адвокат Бочевар М.П. - ордер,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича (вх. № 2-4172/20 від 10.12.2020р.) про ухвалення додаткового судового рішення по справі №916/1963/19

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «МАККОН» (03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, 12)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 )

про стягнення збитків,

та за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МАККОН» (03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, 12)

про визнання недійсним договору зберігання.

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "МАККОН" подано позов до фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича про стягнення збитків у розмірі 299 150,70 грн.

Підставою названого позову позивач визначив неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №1-1/Д01-19 від 17.01.2019р. в частині повернення товару переданого позивачем відповідачу на зберігання.

12.07.2019р. року ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву ТОВ «МАККОН» до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання по суті.

09.09.2019р. на адресу Господарського суду Одеської області надійшла зустрічна позовна заява Фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАККОН» про визнання недійсним договору зберігання №1-1/Д01-19, укладеного 17.01.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Гаврютіним Дмитром Юрійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "МАККОН".

Ухвалою суду від 17.09.2019р. зустрічну позовну заяву (вх.№2735/19) Фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАККОН" про визнання недійсним договору зберігання №1-1/Д01-19, укладеного 17.01.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Гаврютіним Дмитром Юрійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "МАККОН" - прийнято до спільного розгляду та об`єднано зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом у справі №916/1963/19, призначено підготовче судове засідання.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.11.2020р. у первісному позові - відмовлено повністю, у зустрічному позові - відмовлено повністю та судові витрати по справі № 916/1963/19 покладено на учасників справи.

10 грудня 2020р. до Господарського суду Одеської області від Фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича надійшла заява (вх. № 2-4172/20) про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1963/19 щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАККОН» на користь відповідача за первісним позовом понесених витрат на правову допомогу.

11.12.2020 року ухвалою суду призначено заяву Фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича (вх.№2-4172/20 від 10.12.2020р.) про ухвалення додаткового судового рішення на до розгляду в судовому засіданні на "21" жовтня 2020 р. о 12:00год.

Однак, судом були встановлені підстави для залишення заяви Фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича про ухвалення додаткового судового рішення по справі №916/1963/19 без руху, в порядку ч. 11 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року заяву Фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича (вх.№2-4172/20 від 10.12.2020р.) про ухвалення додаткового судового рішення по справі №916/1963/19 залишено без руху, встановлено заявнику строк для усунення недоліків заяви - протягом 7-ми днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

29.12.2020 року до канцелярії Господарського суду Одеської області від заявника за вх.№34780/20 надійшла заява про усунення недоліків, із змісту якої вбачається усунення недоліків встановлених ухвалою суду від 21.12.2020р.

29.12.2020 року ухвалою Господарського суду Одеської області продовжено розгляд заяви Фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 916/1963/19, призначено розгляд заяви на "12" січня 2021 р. о 14:20 год.

11.01.2021 року від ТОВ «МАККОН» до суду надійшло клопотання (вх. № 310/21) про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, де позивач за первісним позовом заперечує проти покладання на нього зазначених судових витрат та вважає, що вони в буді-якому випадку повинні бути зменшені, а в разі ненадання Гаврютіним Д.Ю. доказів надання ТОВ «МАККОН» копій документів, які підтверджують його витрати на правничу допомогу, що додані до заяви від 13.10.2020р. в порядку ч. 9 ст. 80 ГПК України - у покладанні таких витрат на ТОВ «МАККОН» необхідно відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вказаного ТОВ «МАККОН» зазначає, що згідно із сумою витрат на правничу допомогу, відповідно до актів наданих послуг №1 від 01.10.2019р. та № 2 від 09.10.2020р., на які є посилання у заяві, за первісним позовом та за зустрічним позовом відповідачем вказано на 400 грн. більше таких витрат внаслідок математичної помилки розрахунку.

Крім того, як вказує позивач, відповідачем у зустрічній позовній заяві було надано суду орієнтований розрахунок судових витрат у зв`язку з розглядом справи в розмірі 25000,00 грн., а тому відповідачем заявлено на відшкодування суму витрат, яка значно перевищує суму орієнтованого розрахунку. На підставі зазначеного позивач за первісним позовом вважає, що є необхідність в порядку ч.6 ст. 129 ГПК України зменшити загальну суму відшкодування витрат відповідача до 25000 грн., а з урахуванням суми сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн., сума заявленого відшкодування витрат складає 23079 грн.

Також ТОВ «МАККОН» зазначає, що на позивача може бути покладено витрати в сумі, що складають різницю між сумою, заявленою в орієнтованому розрахунку суми судових витрат, вказаною в зустрічній позовній заяв, сумою сплаченого ФОП Гаврютіним Д.Ю. судового збору та сумою витрат на правничу допомогу понесених ним щодо зустрічної позовної заяви, що загалом складає 17879 грн.

На думку ТОВ «МАККОН», заявлена відповідачем сума судових витрат на правничу допомогу щодо первісного позову викликає сумніви з приводу співмірності, оскільки вона більш ніж в 5,5 разів перевищує витрати відповідача на аналогічну правничу допомогу в зв`язку із зустрічним позовом, які становили 5200 грн., тому позивач за первісним позовом просить зменшити витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до суми 5200 грн., що є співмірним сумі витрат на правничу допомогу, що була понесена відповідачем у зв`язку із зустрічним позовом.

Додатково позивач звертає увагу, що всупереч ч.9 ст. 80 ГПК України, відповідачем не було надано ТОВ «МАККОН» копій відповідних доказів щодо підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу. На підставі зазначеного ТОВ «МАККОН» просить не брати до уваги долучені до заяви докази та у покладенні витрат ФОП Гаврютіна Д.Ю. на правничу допомогу на ТОВ «МАККОН» відмовити у повному обсязі.

Між тим, позивач за первісним позовом в судове засідання, призначене на 12.01.2021р. о 14:20 год., не з`явився, повідомлений належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви позивача за наявними матеріалами справи.

Представник заявника, ФОП Гаврютіна Д.Ю., в судовому засіданні повністю підтримав заяву про винесення додаткового рішення та просив її задовольнити.

Відповідно до ч.4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву ФОП Гаврютіна Дмитра Юрійовича про ухвалення додаткового рішення, клопотання представника позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, матеріали справи в частині, що його стосуються, та оцінивши їх у сукупності суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката та здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, згідно з частиною 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 року у справі №910/2170/18.

В якості доказів понесених судових витрат представник ФОП Гаврютіна Д.Ю. подав до суду:

- договір про надання правової допомоги № 06-01/09/2019 від 06.09.2019р., укладений між ФОП Гаврютіним Дмитром Юрійовичем та адвокатом Бочевар Михайлом Павловичем;

- акт наданих послуг № 1 від 01.10.2019р. на суму 7500,00 грн.;

- акт наданих послуг № 2 від 09.10.2020р. на суму 26600,00 грн.;

- квитанцію № 78 від 06.09.2019р. щодо сплати послуг за договором про надання правової допомоги № 06-01/09/2019 від 06.09.2019р. на суму 6500,00 грн.

- квитанцію № 21 від 07.10.2020р. щодо сплати послуг за договором про надання правової допомоги № 06-01/09/2019 від 06.09.2019р. на суму 28000,00 грн.

Статтею 244 ч. 1 п. 3 ГПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Обґрунтовуючи заперечення проти задоволення заяви про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення представник ТОВ «МАККОН» заявив про суттєве завищення представником відповідача розміру отриманого гонорару, та у зв`язку з цим заявив про зменшення, на підставі ч. 5 ст. 126 ГПК України, розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідач не надав. Між тим, дослідивши додані до заяви про розподіл судових витрат докази (договір про надання правових послуг, деталізація виконаних робіт (наданих послуг), рахунок, платіжне доручення) суд не встановив недотримання позивачем (його представниками) вимог частини третьої статті 126 ГПК України.

Поряд з цим, аналіз наведених норм частини четвертої статті 126 ГПК України, а також статті 129 цього Кодексу дає суду підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із критерію дійсності та необхідності, вирішуючи питання про співмірність заявлених ФОП Гаврютіним Д.Ю. до стягнення з позивача судових витрат з сумою позову, складністю справи, суд з урахуванням норму статей 15, 126 ч. 4 ГПК України та, застосувавши критерії пропорційності і розумності, враховуючи конкретні обставини справи, відмову в задоволенні як первісного позову ТОВ «МАККОН», так і зустрічних позовних вимог ФОП Гаврютіна Д.Ю., та з урахуванням клопотання позивача за первісним позовом про зменшення суми судових витрат, суд доходить висновку, що в загальній кількості достатнім, об`єктивним і співмірними є витрати на правову допомогу у розмірі 5200,00 грн., а саме за написання відзиву на первісну позовну заяву і участь у судових засіданнях.

З огляду на викладені обставини і наведені норми законодавства суд заяву представника відповідача за зустрічним позовом, ФОП Гаврютіна Д.Ю., про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу по справі №916/1963/19 задовольняє в розмірі 5200,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 123, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАККОН" (03057, м. Київ, вул. Антона Цедіка, 12, ) на користь Фізичної особи-підприємця Гаврютіна Дмитра Юрійовича ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 5 200 (п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 18.01.2021 року.

Суддя О.В. Цісельський