СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. Справа № 922/1664/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Зубченко І.В., суддя Радіонова О.О.,

позивача - Горева К.С. - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 4620 від 23.01.2020; ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АЕ 1050387 від 12.01.2021;

відповідача - Новосельцев В.І. - наказ б/н від 17.09.2020; посадова інструкція юрисконсульта (витяг), затв. 18.09.2020; довіреність б/н від 03.07.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробниче підприємство "Максус", м. Київ, (вх. №2967 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2020 (повний текст рішення складено 15.10.2020, суддя Сальнікова Г.І.) у справі № 922/1664/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробниче підприємство "Максус", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєнк", м. Харків,

про стягнення 392826,90 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробниче підприємство "Максус" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєнк" (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 392826,90 грн за неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов`язань за договором поставки № 15/06-19 від 26.06.2019 в частині виконання свого зобов`язання зі здійснення постачання товару.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором поставки № 15/06-19 від 26.06.2019 в частині виконання свого зобов`язання зі здійснення постачання товару.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.10.2020 у справі №922/1664/20 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що покупець жодних дій щодо отримання (самовивозу) товару не вчинив, доказів протилежного суду не подано, встановивши відсутність обов`язку відповідача поставляти оплачений товар, оскільки такий обов`язок постачальником (відповідачем) Договором поставки №15/06-19 від 26.06.2019 не передбачений, відсутні підстави для стягнення з відповідача 392826,90 грн. заборгованості.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Одночасно, до апеляційної скарги, заявник надав клопотання, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог скаржник посилається на те, що:

- відповідачем не надано суду жодних доказів, того що товар готовий до відвантаження позивачу, ще й у належному місці, а також того, що позивач повідомлений про це;

- згідно спірного договору факт поставки є виконаним відповідачем не фактичним завантаженням товару на автомобільний транспорт, а фактом наявності підписаної сторонами видаткової накладної, якої не має;

- позивачем на адресу відповідача направлено вимогу за вих. № 1076 від 10 грудня 2019 року, в якій позивач просив відповідача протягом 7 днів з дня її отримання повернути грошові кошти, сплачені в якості попередньої оплати за товар в розмірі 392 826,90 грн, із зазначенням необхідних банківських реквізитів отримувача;

- покупець має право на односторонню відмову від договору купівлі-продажу, зокрема, у випадку здійснення покупцем попередньої оплати та не передання продавцем товару після її отримання у встановлені договором строки.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2020 визначено склад колегії суддів: Гребенюк Н.В. - головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Радіонова О.О., Зубченко І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 поновлено позивачу, Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробниче підприємство "Максус", м. Київ, пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2020 у справі № 922/1664/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробниче підприємство "Максус", м. Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2020 у справі № 922/1664/20. Встановлено відповідачу строк до 07.12.2020 включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншій стороні у справі в порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України. Встановлено учасникам справи строк до 07.12.2020 включно для подання до Східного апеляційного господарського суду заяв та клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробниче підприємство "Максус", м. Київ, з доказами надіслання їх копій іншим учасникам справи. Зупинено дію рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2020 у справі № 922/1664/20.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 призначено справу № 922/1664/20 до розгляду на "12" січня 2021 р. о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 117. Повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

09.12.2020 до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача (вх. № 12286), в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду скасувати та задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свою позицію по справі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробниче підприємство "Максус" (позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рєнк" (відповідач, постачальник) було укладено Договір поста вки № 15/06-19 (далі - Договір, а.с. 19-21), відповідно до умов п. 1.1. якого, постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупця продукцію, зазначену в його заявках (товар), і сплатити за нього грошову суму, яка визначається умовами цього Договору.

Номенклатура, кількість та ціна товару визначається в рахунках-фактурах та видаткових накладних складених на виконання цього Договору.

Оплата товару здійснюється покупцем на умовах 100 % передоплати протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури постачальником. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

У відповідності до умов пункту 3.1. Договору поставка товару здійснюється самовивіз зі складу постачальника.

Згідно з п. 3.2. Договору строк поставки товару становить 7 календарних днів після надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, згідно умов, зазначених в п. 2.3. цього Договору.

Датою поставки є дата, що підтверджує факт передачі товару від постачальника до покупця або перевізнику, зазначена у видатковій накладній (п. 3.3. Договору).

Із наявної у матеріалах справи належним чином засвідченої копії платіжного доручення № 3926 від 26.06.2019 убачається, що 26.06.2019 позивач перерахував на рахунок відповідача суму попередньої оплати у розмірі 392 826,90 грн. (а.с. 23).

Позивач в позові зазначає про те, що з урахуванням здійсненої 26.06.2019 попередньої оплати поставка товару відповідачем мала відбутись у строк до 03.07.2019 включно, однак відповідачем зобов`язання з поставки товару не виконано.

На виконання п. 7.1. договору позивачем на адресу відповідача направлено Вимогу за вих. № 1076 від 10.12.2019 з вимогою протягом 7 днів з дня отримання, повернути грошові кошти сплачені в якості попередньої оплати за товар в розмірі 392826,90 грн, із зазначенням необхідних банківських реквізитів отримувача. Також, цією вимогою повідомлено відповідача про розірвання Договору.

Однак, відповідач відповіді не надав та грошові кошти позивачу не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та інтересів і є підставою для їх захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 392826,90 грн. заборгованості.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та ін шим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, спла тити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управ нена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні до говору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших ак тів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливос ті.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встанов лений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом мо жуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно із ст.266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, доку ментації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кіль кість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписи ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинно виконува тися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільно го законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпе чення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

В ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму поперед ньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язан ня зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визна ченій законом процесуальній формі позову.

Відповідно до статті 19 Господарського процесуального кодексу України Сторони вжи вають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

На виконання вимог п. 6 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, п. 7.1 договору позивачем вживалися заходи досудового врегулювання даного спору, а саме на правлено відповідачу Вимогу про повернення перерахованої попередньої оплати за вих. № 1076 від 10.12.2019, згідно якої позивач просив відповідача протягом 7 днів з дня її отримання повернути грошові кошти, сплачені в якості попередньої оплати за товар в розмірі 392 826,90 грн. Також даною вимогою повідомлено відповідача про розірвання Договору.

Проте, доказів повернення (сплати) грошових коштів (попередньої оплати) у розмірі 392 826,90 грн позивачу станом на момент розгляду справи відповідачем не надано. Відповідь на вищевказану вимогу також відсутня в матеріалах справи.

Доводи відповідача про те, що зобов`язання позивача з приймання товару має відбуватись шляхом направлення на склад відповідача транспортного засобу та свого повноваженого представника, є такими, що суперечать чинному законодавству з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 906/1176/17, в якій зазначено, що частина перша статті 664 ЦК України у сукупності з умовами поставки ЕХW Інкотермс 2010 передбачають обов`язок продавця протягом строку, встановленого договором для здійснення поставки, повідомити покупця про готовність товару до відвантаження та обов`язок покупця прийняти даний товар.

Проте відповідачем не надано суду жодних доказів, того що товар готовий до відвантаження позивачу, у належному місці, а також того, що позивач повідомлений про це. Також не надано будь-яких доказів виконання зобов`язання з поставки товару за Договором поставки № 15/06-19 від 26.06.2019 року, зокрема видаткових накладних, підписаних обома сторонами (відповідно до п.п. 3.3. договору датою поставки товару є дата, що підтверджує факт передачі товару від Постачальника до Покупця або Перевізнику, зазначена у видатковій накладній).

Окрім того, позовні вимоги щодо повернення (стягнення) з відповідача коштів перерахованої попередньої оплати в розмірі 392 826,90 грн, обґрунтовані невиконанням відповідачем поставки товару в обумовлений строк, однак суд першої інстанції помилково не звернув уваги на фактичне визнання відповідачем позовних вимог, а саме, у відзиві на позов зазначено про те, що відповідач підтверджує, що товар за Договором 15/06-19 до цього часу не постачався, і те, що позивач звертався до відповідача з вимогою № 1076 від 10.12.2019 року про повернення попередньої оплати.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що саме позивач не вчиняв дій щодо самовивозу товару є необґрунтованими, оскільки жодного доказу існування товару як протягом 7 (семи) календарних днів з 26.06.2019 року по 03.07.2019 року (термін поставки), так і до дня винесення рішення судом першої інстанції матеріали справи не містять.

Крім того, покупець має право на односторонню відмову від договору купівлі-продажу, зокрема, у випадку здійснення покупцем попередньої оплати та не передання продавцем товару після її отримання у встановлені договором строки, у такому випадку покупець має право на повернення попередньої оплати, водночас, з моменту відмови покупця від договору та вимоги повернути попередню оплату - обов`язок продавця поставити товар припиняється.

Отже, відповідне право передбачає собою відмову від договору купівлі-продажу та припинення зобов`язань сторін за договором, в тому числі припинення обов`язку продавця поставити погоджений товар (в межах зобов`язання, яке виникло з конкретної погодженої поставки).

Таким чином, направивши відповідачу вимогу вих. № 1076 від 10.12.2019 про повернення суми попередньої оплати у розмірі 392 826,90 грн, позивач реалізував своє право на односторонню відмову від зобов`язання з поставки, що передбачено законом, а судом першої інстанції неправомірно зазначене не було взято до уваги.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 331/5054/15-ц (провадження № 14-164цс19) зазначено, що згідно з частиною першою статті 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі- продажу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина друга статті 693 ЦК України). У зв`язку з невиконанням відповідачем договору позивач відмовився від цього договору, що створило для продавця безумовний обов`язок з повернення отриманих грошових коштів за першою вимогою покупця. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.10.2019 у справі № 552/90/17 (провадження № 61-361100св 18).

Щодо обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, колегія суддів зазначає, що однією з умов належного виконання зобов`язання є виконання його у встановлений строк.

Так, частина 1 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2019 у справі № 909/524/18 зазначено, що обумовлені законом підстави для зміни правової природи перерахованих покупцем (позивачем) коштів внаслідок непоставки продавцем (відповідачем) товару, у зв`язку з неотримання ним звернення від покупця щодо місця відвантаження товару - не настали, що тягне за собою правові наслідки, обумовлені часиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України. При цьому, припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено правової природи заявленої до стягнення суми, а відмовляючи у позові з посиланням лише на приписи ст. ст. 612, 613, 664, 689 Цивільного кодексу України, судами попередні інстанцій не застосовано частину 2 статті 693 Цивільного кодексу України в контексті реалізації позивачем свого права щодо стягнення коштів передоплати, на яку не було поставлено товар у визначений договором строк.

Таким чином, Верховний Суд зазначив, що судами першої та апеляційної інстанції при вирішенні спору не застосовано частину 2 статті 693 Цивільного кодексу України, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідають нормам матеріального права.

Тобто, зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Верховний Суд України зробив висновок по застосуванню частини другої статті 693 ЦК України, згідно якого покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати без попередньої відмови від договору купівлі-продажу.

За приписом статті 86 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім, переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2020 у справі № 922/1664/20 винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи, що згідно зі ст. 277 ГПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробниче підприємство "Максус", м. Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2020 у справі № 922/1664/20 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2020 у справі № 922/1664/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рєнк", м. Харків, (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, б. 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробниче підприємство "Максус", м. Київ, (02121, м. Київ, вул. Декабристів, б. 12/37, кв. 301, ) заборгованість в розмірі 392 826,90 грн, 5 892,40 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 8 838,61 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.01.2021.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова