ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. Справа№ 910/12093/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Агрикової О.В.

Пашкіної С.А.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019

(повний текст рішення складено 04.12.2019)

у справі № 910/12093/19 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Арутюнова Рубена Оганесовича

до Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод"

тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЗТРАНЗИТ" в особі Представництва "ТОВ "ГАЗТРАНЗИТ"

про стягнення 729 494,59 грн.

за участю представників:

від позивача: Дудко О.В.,

від відповідача: Хілінський А.О.,

від третьої особи: не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Арутюнов Рубен Оганесович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "Експериментальний механічний завод" про стягнення 729 494,59 грн відшкодування доходів від безпідставно набутого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірні грошові кошти є сумою орендної плати, яка була сплачена відповідачу орендарем - ТОВ "ГАЗТРАНЗИТ" в особі Представництва "ТОВ "ГАЗТРАНЗИТ" за користування комплексом нежитлових будівель в період з 01.01.2019 по 30.04.2019, що належать позивачу на праві власності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 729 494,59 грн та судові витрати в розмірі 10 994,43 грн.

Суд визнав доведеними обставини щодо отриманого відповідачем доходу за передання частини нежитлового приміщення загальною площею 740,1 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 69, корпус літ. А, у розмірі 729 494,59 грн.

Не погодившись з рішенням, ПАТ "Експериментальний механічний завод" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне дослідження судом першої інстанції всіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

За твердженням скаржника з 28.12.2018 по 16.05.2019 група приміщень перебувала у власності ПАТ "Експериментальний механічний завод" і орендар, перебуваючи у договірних відносинах із відповідачем здійснювало оплату орендної плати у вказаний період, отримуючи відповідні рахунки від ПАТ "Експериментальний механічний завод", орендар не був повідомлений про зміну власника орендованих приміщень і договір оренди припинений 01.04.2019 у зв`язку із закінченням строку.

Скаржник наполягає, що Арутюнов Р.О. не виконав умови договору купівлі-продажу від 19.10.2009 і не набув право власності на нерухомість, а реєстраційну дію від 19.12.2018 скасовано. Крім того, у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває справа № 758/14876/19 за позовом ПАТ "Експериментальний механічний завод" до Арутюнова Р.О. про скасування рішення державного реєстратора від 16.05.2019, яким спірне майно зареєстроване за Арутюновим Р.О .

Скаржник також зазначає, що спір належить до цивільної юрисдикції, оскільки не стосується підприємницької діяльності позивача, станом на час укладення договору купівлі-продажу від 19.10.2009 позивач не був підприємцем.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі № 910/12093/19; розгляд справи призначено на 17.03.2020.

24.02.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому позивач просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі № 910/12093/19 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з огляду на її безпідставність, зазначаючи, що 19.12.2018, після набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/2421/18, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відновлено відомості про право власності позивача на будівлю і відповідач був обізнаний, що він володіє майном позивача без достатньої правової підстави.

Позивачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів апеляційного провадження письмових доказів, які не були подані до суду першої інстанції, оскільки обидва науково-правові висновки у галузі права були складені 14.02.2020, тобто після винесення Господарським судом міста Києва рішення у справі № 910/12093/19 і зазначену обставину позивач називає тією причиною, що об`єктивно не залежала від нього та унеможливила подання цих доказів до суду першої інстанції.

02.03.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення ПАТ "Експериментальний механічний завод" з урахуванням поданого відзиву ФОП Арутюнова Р.О.

11.03.2020 до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 758/14876/19.

16.03.2020 до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів апеляційного провадження письмових доказів, а саме адвокатських запитів від 19.02.2020 та від 28.02.2020 та відповіді ДСА України від 25.02.2020 та від 05.03.2020 відповідно. Відповідач також виклав свої заперечення на клопотання позивача про долучення до матеріалів апеляційного провадження науково-практичних висновків у галузі права.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 розгляд справи № 910/12093/19 відкладено на 06.04.2020.

02.04.2020 до Північного апеляційного суду надійшли заперечення позивача щодо задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 910/12093/19.

29.04.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення позивача до заперечення щодо задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID 19", постанову Кабінету Міністрів України № 239 від 25.03.2020 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", призначене на 06.04.2020 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 справу № 910/12093/19 за апеляційною скаргою ПАТ "Експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 призначено до розгляду на 23.06.2020.

10.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" надійшла заява про зупинення провадження у справі № 910/12093/19 до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 758/14876/19.

Судове засідання 23.06.2020 не відбулось.

17.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшли доповнення позивача до заперечень щодо задоволення клопотання скаржника про зупинення провадження у справі.

22.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи ухвали Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 910/12297/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 справу № 910/12093/19 за апеляційною скаргою ПАТ "Експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 призначено до розгляду на 29.07.2020.

22.07.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява позивача про долучення практики Верховного Суду щодо розгляду касаційних скарг позивача на ухвали Північного апеляційного господарського суду про зупинення провадження у спорах про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна до вирішення Подільським районним судом м. Києва спору у справі № 758/14876/19 та практики Північного апеляційного господарського суду щодо розгляду спорів з аналогічним у справі № 910/12093/19 предметом позову між тими ж сторонами.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2020, у зв`язку із перебуванням суддів Чорногуза М.Г., Агрикової О.В. у відпустках, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Пашкіна С.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2020 прийнято справу № 910/12093/19 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у новому складі, розгляд справи № 910/12093/19 ухвалено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 розгляд справи № 910/12093/19 відкладено на 01.09.2020.

31.08.2020 до Північного апеляційного господарського суду від ПАТ "Експериментальний механічний завод" надійшли додаткові пояснення у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020, у зв`язку із перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Агрикова О.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 прийнято справу № 910/12093/19 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у новому складі, розгляд справи № 910/12093/19 ухвалено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2020 зупинено апеляційне провадження у справі № 910/12093/19 до набрання законної сили рішенням у справі № 758/14876/19.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.11.2020 ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2020 у справі № 910/12093/19 скасовано, справу № 910/12093/19 передано для продовження розгляду до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 справу № 910/12093/19 за апеляційною скаргою ПАТ "Експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 призначено на 15.12.2020.

14.12.2020 до північного апеляційного господарського суду надійшла заява ПАТ "Експериментальний механічний завод" про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 758/11562/19 про розірвання договору купівлі-продажу від 19.10.2009, на підставі якого спірне майно зареєстровано за Арутюновим Р.О .

Судове засідання 15.12.2020 не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду справу № 910/12093/19 за апеляційною скаргою ПАТ "Експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 призначено до розгляду на 11.01.2021.

Колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання ПАТ "Експериментальний механічний завод" про зупинення апеляційного провадження, оскільки вирішення спору про розірвання договору може змінити правовідносини сторін на майбутнє та не впливає на вирішення цієї справи щодо стягнення з відповідача коштів, набутих у зв`язку із передачею в оренду майна. Отже відповідач не навів, якими саме обставинами обумовлюється неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 758/11562/19.

Між тим для правильного застосування п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд має встановити саме неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої, тоді як таких відомостей заява не містить.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через: обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок її непідвідомчості; обмеженість предметом позову; неможливість розгляду тотожної справи у зв`язку з певною черговістю розгляду вимог тощо.

Сама лише взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки апеляційний господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду апеляційної скарги ПАТ "Експериментальний механічний завод" у цій справі.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача вимоги та доводи апеляційної скарги заперечив та просив її залишити без задоволення, наполягаючи на її безпідставності.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів відхилила клопотання позивача про долучення до матеріалів апеляційного провадження науково-правових висновків у галузі права від 14.02.2020, оскільки наведені заявником обставини не свідчать про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, адже замовлення зазначених висновків залежало виключно від волі позивача.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 19.10.2009 між ВАТ "Експериментальний механічний завод" в особі голови правління Масліхіна Ігоря Юрійовича, який діяв на підставі статуту в новій редакції, засвідченого 12.08.2002 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисань С.С. за реєстровим № 1354, (продавець) та Арутюновим Рубеном Оганесовичем (покупець) був укладений договір купівлі-продажу нежилих будівель, зареєстрований в реєстрі за № 2322, на умовах якого продавець передає, а покупець приймає у власність нежилі будівлі літ. З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, загальною площею - 8 588,9 кв.м., що знаходяться в місті Києві по вулиці Фрунзе, будинок під номером 69.

Сторони погодили, що розрахунок може бути проведений у будь-який спосіб, визначений сторонами, який не суперечить чинному законодавству України, у будь-який день після укладання цього договору купівлі продажу, але не пізніше 19 січня 2010 року (п. 2.2).

Відповідно до п. 7.1 договору, право власності на вищевказані відчужувані нежилі будівлі покупець набуває з моменту державної реєстрації відповідно до п. 4 ст. 334 ЦК України після повної сплати суми продажу, зазначеної в п. 2 цього договору у порядку, передбаченому п. 2.2 цього договору.

Договір купівлі-продажу нежилих будівель, зареєстровано в реєстрі за № 2322, 19.10.2009, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В., яким особу громадян, які підписали договір, встановлено, їх дієздатність, а також правоздатність та дієздатність ВАТ "Експериментальний механічний завод", повноваження його представника і належність ВАТ "Експериментальний механічний завод" нежилих будівель, перевірено.

23.08.2016 приватним нотаріусом Скульською Т.А. внесено запис про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна - нежилі будівлі в літерах З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 69, від Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" до Арутюнова Р.О. (номер запису про право власності: 16050555, індексний номер рішення: 310071341).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2018 у справі № 826/2421/18 позов ПАТ "Експериментальний механічний завод" до приватного нотаріуса Скульської Т.А. про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Т.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31071341 від 23.08.2016 року нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 69, та про скасування запису, внесеного до Реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі зазначеного рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Тетяни Анатоліївни, - залишено без задоволення.

Вказане рішення суду адміністративної юрисдикції залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 та постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019.

19.12.2018 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, до договору купівлі-продажу нежилих будівель б/н від 29.07.2016; договору купівлі-продажу, серія та номер: 2322 від 19.10.2009; акту зарахування зустрічних однорідних вимог б/н від 27.07.2016; довідки про повну сплату № 45/01 від 28.07.2016 до Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 29550024 про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна - нежилі будівлі в літерах З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська (Фрунзе), буд. 69 , до Арутюнова Рубена Оганесовича.

Позивач обґрунтовуючи звернення з позовом зазначає, що з 16.12.2016 належні йому будівлі літ. З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, загальною площею - 8588,9 кв. м., що знаходяться в місті Києві по вулиці Кирилівська, 69 , без достатніх правових підстав перебували у відповідача, що зумовило отримання останнім доходів у вигляді сплачених третьою особою орендних платежів за договорами оренди нежитлових приміщень. При цьому, позивач зазначає, що ПАТ "Експериментальний механічний завод" починаючи з 19.12.2018 будучи обізнаним про безпідставне збереження майна незаконно отримував дохід у загальній сумі 729 494,59 грн (орендні платежі за період з 01.01.2019 по 30.04.2019), які на думку позивача підлягають відшкодуванню згідно зі ст. 1214 ЦК України.

Так, 15.09.2017 між ПАТ "Експериментальний механічний завод" (орендодавець) та ТОВ "Газтранзит" (орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення, за яким орендодавець надає, а орендар приймає в оренду об`єкт нежилого фонду, надалі "приміщення", що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 69, частина будівлі адміністративного корпусу (літера "А"), третій поверх та частина другого поверху, на строк 18 місяців для використання під офіс.

Об`єктом оренди являється приміщення, загальна площа якого складає 687 кв.м., з яких 604 кв.м. третій поверх, 83 кв.м. на другому поверсі (п. 1.2 договору оренди від 15.09.2017).

31.01.2019 між ПАТ "Експериментальний механічний завод" та ТОВ "Газтранзит" було укладено додаткову угоду № 31/01/ТГ до договору оренди від 15.09.2017, за умовами якої змінено площу орендованого приміщення до 740,1 кв.м., внаслідок чого розмір щомісячної орендної плати становить 148 022,96 грн, з урахуванням ПДВ.

Після закінчення договору оренди від 15.09.2017 між ПАТ "Експериментальний механічний завод" (орендодавець) та ТОВ "Газтранзит" (орендар) 01.04.2019 укладено договір оренди нежитлового приміщення № 19-6-ОР, на умовах якого орендодавець передав орендарю частину нежитлового приміщення загальною площею 740,1 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 69, корпус літ. А.

Відповідно до п. 2 додатку № 4 до договору оренди нежитлового приміщення № 19-6-ОР від 01.04.2019, розмір щомісячної орендної плати за користування майном становить 148 022,96 грн, з урахуванням ПДВ.

Таким чином, спір у даній справі стосується з`ясування питання щодо наявності у позивача правових підстав для відшкодування доходів від безпідставно набутого відповідачем майна у вигляді орендних платежів, сплачених третьою особою у період з 01.01.2019 по 30.04.2019.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Суб`єктами в кондикційному зобов`язанні є, з одного боку, власник майна (титульний володілець), який у зобов`язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого, - набувач майна, який виступає боржником.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як з дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, з дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за умов набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого) та набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави, або підстава, на основі якої майно набувалося, згодом відпала. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчать про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

З урахуванням наведених норм кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2018 у справі № 922/2016/17.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано скаржником, 19.12.2018 на підставі акту приймання - передачі нерухомого майна, до договору купівлі-продажу нежилих будівель б/н від 29.07.2016; договору купівлі - продажу, серія та номер: 2322 від 19.10.2009; акту зарахування зустрічних однорідних вимог б/н від 27.07.2016; довідки про повну сплату № 45/01 від 28.07.2016 до Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 29550024 про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна - нежилі будівлі в літерах З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська (Фрунзе), буд. 69, до Арутюнова Р.О.

Згідно із наявною в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 19.12.2018 та станом на час розгляду справи позивачу - Арутюнову Р.О. належить право власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 8016.1, Опис: будівля дільниці товарів широкого вжитку, гараж (літера "З") площею 1611,50 кв.м., адміністративний корпус (літера "А") площею 2549,60 кв.м., склад матеріалів і лісу (літера "М") площею 563,90 кв.м., склад електромеханічного відділення (літера "І") площею 332,00 кв.м., будівля відділення для зарядки електротранспорту (літера "И") площею 33,30 кв.м., склад "модуль" (літера "П") площею 79,60 кв.м., контрольно-пропускний пункт (літера "Й") площею 48,00 кв.м., будівля компресорної (літера "О") площею 131,10 кв.м., склад будівельних матеріалів (літера "Л") площею 390,20 кв.м., трансформаторний кіоск (літера "Е") площею 164,70 кв.м., трансформаторна підстанція (літери "У", "Ф") площею 30,60 кв.м., будівля цеху номер 8 (літера "Т") площею 1038,60 кв.м., будівля складу матеріалів цеху номер 8 (літера "К") площею 1043,00 кв.м. (літ. "Н" склад готової продукції площею 572,80 кв.м. знесений відповідно до довідки від 18.11.2015 року №15047 (И-2015) виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності), адреса: м. Київ, вулиця Кирилівська, 69 (номер запису про право власності: 29550024).

Докази того, що у встановленому законом порядку було спростовано презумпцію правомірності правочину з переходу права власності на спірні об`єкти нерухомості до позивача в матеріалах справи відсутні, а відтак, з огляду на приписи ч. 2 ст. 328 ЦК України, обставин неправомірності набуття позивачем права власності належними засобами доказування на час вирішення спору як в суді першої інстанції, так і в межах розгляду справи апеляційною інстанцією, не доведено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Правовий аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності.

Поряд з цим, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що у разі невідповідності відомостей, що внесені та містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документами законодавцем врегульована правова ситуація шляхом встановлення пріоритету відомостям, що містяться у правовстановлюючих документах.

Подібні правові висновки щодо застосування вищенаведених норм права висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вказує на недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами наявності у нього права власності на спірні об`єкти нерухомого майна в період з 28.12.2018 по 16.05.2019.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Колегія суддів звертає увагу, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (Аналогічну правову позицію викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18; від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Таким чином, надаючи правову кваліфікацію доказам, які подані сторонами з урахуванням фактичних обставин справи та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, судова колегія, керуючись стандартом вірогідності доказів, дійшла висновку, що подані позивачем докази є більш вірогідними на обґрунтування обставин набуття права власності на нежитлові будівлі літ. З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, загальною площею - 8 588,9 кв.м., що знаходяться в місті Києві по вулиці Кирилівська, 69.

Посилання апелянта на те, що на час скасування державної реєстрації права власності за відповідачем згідно рішення Окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі № 640/5124/19, останнє не набрало законної сили, відхиляються апеляційною інстанцією з підстав того, що правомірність/неправомірність скасування реєстраційного запису державного реєстратора Нікітіної Ю.В. від 28.12.2018 не входить до предмету доказування у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги з огляду на відсутність в матеріалах справи правовстановлюючих документів з набуття відповідачем права власності на об`єкти нерухомого майна не спростовують вірних висновків суду першої інстанції про належність позивачу спірного майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства (ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 320 ЦК України встановлено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять, зокрема, відомості про право власності (довірчої власності) та суб`єкта (суб`єктів) цього права.

Згідно ч. 1 ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Таким чином, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться відомості про право власності фізичної особи без зазначення статусу підприємця.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

На обґрунтування звернення з даним позовом до господарського суду позивач зазначив, зокрема, що він здійснює свою підприємницьку діяльність на підставі реєстраційного запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.10.2016, номер запису 2 021495. Відповідно до Класифікатора видів економічної діяльності (КВЕД) позивач, як фізична особа-підприємець, здійснює свою економічну діяльність згідно КВЕД 16.23 - Виробництво інших будівельних конструкцій і столярних виробів; 16.24 - Виробництво дерев`яної тари; 25.62 - Механічне оброблення металевих виробів; 25.99 - Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у; 68.20 - Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), тощо. Такі обставини підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи.

Отже, позивач має законне право придбати майно, що є предметом договору оренди як фізична особа та в подальшому використовувати його у своїй господарській діяльності, тому спір пов`язаний із господарською діяльністю позивача.

Оскільки за своїм суб`єктним складом спір у даній справі підпадає під дію ст. 4 ГПК України, його предмет охоплюється ст. 20 ГПК України, то право (інтерес) позивача підлягає судовому захисту в порядку господарського судочинства.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Газтранзит" за період з 01.01.2019 по 30.04.2019 на виконання умов договорів оренди, було перераховано на користь ПАТ "Експериментальний механічний завод" 729 494,59 грн з призначенням платежу: оплата за оренду нежитлового приміщення. Зазначене підтверджується копіями актів наданих послуг, копіями рахунків, копіями платіжних доручень та довідкою за підписом в.о. голови представництва ТОВ "Газтранзит" (а.с.49 - 64).

Частиною першою ст. 770 ЦК України визначено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Таким чином, позивач є власником майна, переданого відповідачем в оренду третій особі, а отже виходячи з приписів ст. 317 ЦК України, саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, в тому числі шляхом передання його в оренду іншим особам.

Встановлене дає підстави для висновку про те, що майно, передане відповідачем в оренду третій особі, було набуте та збережене (та передане в оренду) відповідачем безпідставно, що свідчить про наявність у позивача як законного власника майна підстав вимагати у відповідача відшкодування доходів, що були фактично отримані чи могли бути отримані з цього майна за заявлений позивачем період.

Посилання відповідача на те, що позивач повинен був письмово повідомити орендаря (третю особу) про заміну сторони у зобов`язанні починаючи з 19.12.2018, тоді як відсутність такого повідомлення свідчить про безпідставність позовних вимог, судовою колегією відхиляються, оскільки предметом спору у даній справі є відшкодування доходу, отриманого відповідачем від володіння, користування та розпорядження майном, що належить на праві власності позивачу, а спірні правовідносини регулюються приписами ст. 1214 ЦК України, яка таких дій від позивача не вимагає

Беручи до уваги те, що позивачем належними засобами доказування в порядку ст. 74 ГПК України підтверджено перебування у його власності спірних нежитлових приміщень, зокрема, в період з 01.01.2019 по 30.04.2019, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що майно, передане відповідачем в оренду третій особі, було набуте та збережене (передане в оренду) відповідачем безпідставно, що свідчить про наявність у позивача як законного власника підстав вимагати у відповідача відшкодування доходів, що були фактично отримані чи могли бути отримані з цього майна за заявлений позивачем період.

Зважаючи на те, що між сторонами існував спір щодо правомірності проведення позивачем державної реєстрації права власності на нерухоме майно в рамках розгляду адміністративної справи № 826/2421/18, судова колегія вважає, що з моменту проголошення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 18.12.2018 про залишення без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено ПАТ "Експериментальний механічний завод" в задоволенні його позову, останній з названої дати був обізнаним про безпідставність перебування у його володінні відповідного майна.

Оскільки, як встановлено судом, з 19.12.2018 законним власником орендованих приміщень був позивач, а відповідач продовжував приймати від третьої особи орендні платежі від здавання чужого майна в оренду, достеменно знаючи про реєстрацію права власності на орендоване майно за Фізичною особою - підприємцем Арутюновим Р.О., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення з ПАТ "Експериментальний механічний завод" грошових коштів у загальному розмірі 729 494,59 грн, як такі що отримані відповідачем як дохід від безпідставно набутого майна.

Викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, оскільки суд в повній мірі з`ясував всі обставини, необхідні для правильного вирішення спору.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення та додаткового рішення місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі № 910/12093/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі № 910/12093/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/12093/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді О.В. Агрикова

С.А. Пашкіна