РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2021Справа № 910/16668/20

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом фізичної особи-підприємця Бойко Роман Валерійович ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зручна доставка» (вул. Будіндустрії, буд.5, м. Київ, 01013) про стягнення заборгованості у розмірі 399 933,77 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач - фізична особа-підприємець Бойко Роман Валерійович, звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зручна доставка», в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зручна доставка» на користь фізичної особи-підприємця Бойко Романа Валерійовича заборгованість за доставлений товар за період з 04.05.2020 по 29.05.2020 у розмірі 385563,60 грн.,3 % річних в розмірі 2654,70 грн, пеню в розмірі 10618,78 грн, інфляційні збитки в розмірі 1156,69 грн та судовий збір у розмірі 5999,91 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 149 про надання транспортно-експедиційних послуг від 13.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такої) подати заперечення на відповідь на відзив.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримано позивачем 27.11.2020, відповідачем - 15.12.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, сторонами додаткових клопотань/заяв не подано.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

13.11.2018 між фізичною особою-підприємцем Бойко Романом Валерійовичем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зручна доставка» (далі - Zruchna, експедитор) укладено договір № 149 про надання транспортно-експедиційних послуг, за умовами якого замовник замовляє організацію перевезення та/або комплектацію відправлень, а Zruchna організовує і забезпечує комплектацію, транспортування, видачу одержувачу відправлень, а також надає додаткові послуги, пов`язані із виконанням доручень замовника на умовах, передбачених цим договором, регламентом надання послуг Zruchna та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997.

Відповідно до п.п. 10.1., 10.2. розділу 10 договору цей договір вважається укладеним після підписання сторонами і скріплення печатками та діє протягом року з моменту укладенні. Якщо жодна зі сторін договору за 14 календарних днів до закінчення дії договору письмово не попередить іншу сторону про його припинення, договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний рік на тих же умовах.

Згідно із п.п. 5.1., 5.2. розділу 5 договору розмір оплати послуг Zruchna визначається згідно тарифів, опублікованих на сайті Zruchna. Оплата послуг Zruchna здійснюється замовником шляхом передплати, яка повинна бути здійснена до моменту видачі відправлення одержувачу.

Відповідно до додатку № 1 до договору від 13.11.2018 сторонами погоджено тарифи на адресну доставку (з урахуванням знижки 30%):

Адресна доставкаВага (включно), кг.Найдовша сторона, см. Базовий тариф Тариф зі знижкою 30%
0,5355538,50
2506042,00
5758559,50
,50
2,00

Відповідно до п.п. 4.2.1. п. 4.2. розділу 4 договору Zruchna зобов`язаня забезпечити своєчасну доставку відправлень до пункту призначення. Якщо своєчасно доставка відправлень не може відбутися з технічних або погодних умов, забезпечити прибуття відправлень у пункт призначення у термін не пізніше 48 годин від кінцевого терміну, зазначеного у декларації.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач у позовній заяві зазначає, що в період з 04.05.2020 по 30.07.2020, за допомогою електронного сервісу «Особистий кабінет» на офіційному сайті Zruchna за посиланням http://store.zd.ua/my/ru_RU/ позивачем було оформлено замовлення послуги перевезення товару, що підтверджується відповідним реєстром декларацій, де зазначено всі необхідні реквізити у відповідності до умов договору та регламенту. За період з 04.05.2020 по 29.05.2020 позивачем за допомогою електронного сервісу «Особистий кабінет» здійснено 871 замовлення, яким присвоєно відповідні індивідуальні номери та передано відповідачу для здійснення доставки кінцевому отримувачу. Відповідач отримав замовлення та здійснив їх доставку, про що було проставлено відповідні відмітки «Виконано» у графі «Статус» в «Особистому кабінеті» замовника. Відповідачем за період з 04.05.2020по 29.05.2020 здійснено доставку товару загальною вартістю 522074,20 грн. Вартість доставки за даний період становить 48233,00 грн, додаткові послуги «Оголошення вартості» становить 2774,00 грн та «Повернення післяоплати» становить 10438,00 грн. Дані послуги сплачено шляхом внесення передплати, відповідач претензій не заявляв, товар для доставки прийняв. Отримувачі відмовились від отримання товару та повернули товар на загальну вартість 9182,60 грн. Таким чином, за періл з 04.05.2020 по 29.05.2020 відповідач мав повернути позивачу вартість доставленого товару на загальну суму 522074,20 грн, проте здійснив перерахування коштів лише на суму 199684,20 грн у зв`язку з чим наявна заборгованість у розмірі 313207,40 грн.

Також, за період з 01.06.2020 по 30.06.2020 відповідачем здійснено доставку товару загальною вартістю 221322,55 грн, вартість доставки за даний період становить 17435,00 грн, додаткові послуги «Оголошення вартості» становить 1106,00 грн та «Повернення післяоплати» становить 4153,00 грн, отримувачі відмовились від отримання товару та повернули товар на сум 5531,70 грн, відповідач здійснив перерахування коштів на користь позивача на суму лише 156819,25 грн у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 45695,70 грн. За період з 01.07.2020 по 30.07.2020 відповідачем здійснено доставку товару загальною вартістю 215617,93 грн, вартість доставки за даний період становить 17402,00 грн, додаткові послуги «Оголошення вартості» становить 1076,00 грн та «Повернення післяоплати» становить 3974,00 грн, отримувачі відмовились від отримання товару та повернули товар на загальну суму 2966,50 грн, при цьому відповідач здійснив перерахування коштів лише на суму 169511,25 грн у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 26660,50 грн.

Загальний розмір заборгованості відповідача за період з 01.05.2020 по 30.07.2020 становить 385563,60 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами встановлено, що 13.11.2018 між позивачем (замовник) та відповідачем (експедитор) укладено договір № 149 про надання транспортно-експедиційних послуг, за умовами якого замовник замовляє організацію перевезення та/або комплектацію відправлень, а Zruchna організовує і забезпечує комплектацію, транспортування, видачу одержувачу відправлень, а також надає додаткові послуги, пов`язані із виконанням доручень замовника на умовах, передбачених цим договором, регламентом надання послуг Zruchna та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997.

За умовами п. 3.1. розділу 3 договору для приймання відправлення до перевезення від замовника оформлюється декларація або реєстр відправлень.

При цьому сторонами у розділі 1 договору визначено, що декларація - це документ, що оформлюється при замовленні перевезення відправлення, в якому зазначаються тип послуги, інформація про відправника, одержувача (контактний телефон - в обов`язковому порядку), кількість вантажних місць, артикули, вага та габарити, оголошена вартість, вартість та вміст кожного артикулу, платника послуг, інформація про додаткові послуги та є документом,що підтверджує факт передачі товару та замовлення послуги Zruchna (п. 1.7. розділу 1); реєстр відправлень - це документ, що оформлюється при замовленні перевезення більш ніж одного відправлення, в якому зазначаються тип послуги, інформація про відправника, одержувача (контактний телефон - в обов`язковому порядку), кількість вантажних місць, артикули, вага та габарити, оголошена вартість, вартість та вміст кожного артикулу, платник послуг, інформація про додаткові послуги та є документ, що підтверджує факт передачі відправлень та замовлення послуги Zruchna (п. 1.8. розділу).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивачем до матеріалів справи в якості реєстру відправлень надано відповідну копію таблиці за підписом позивача, в якому наведено, зокрема, відомості про номери замовлення, прізвище одержувача, статус замовлення, а також вартість доставки, страховки, інкасації, відомості про отриману суму інкасації.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання. Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява N 16404/03) від 19 лютого 2009 року 921, зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії", від 12 липня 1988 року, серія A, N 140, с. 29, пп. 45 - 46, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії", від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, с. 1462, п. 34).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

В той же час надана суду копія таблиці із відповідним переліком замовлень не може бути прийнята судом в якості належного доказу оформлення позивачем замовлення послуги перевезення товару, прийняття такого замовлення з боку відповідача. Крім того, вказана таблиця не містить обов`язкових реквізитів, передбачених сторонами як для декларації, так і для реєстру відправлень. Зокрема, надана суду копія таблиці не містить інформації про відправника, контактного телефону одержувача, кількості вантажних місяць, ваги, габаритів товару, а також платника послуг. Також, вказана таблиця не містить будь-яких відомостей того, що остання сформована в «Особистому кабінеті» на офіційному сайті відповідача. Надані суду відомості про додаткові послуги, а також положення про послуги відповідача також не містять відомостей того, що останні розміщені на офіційному сайті відповідача та були чинними станом на день укладення договору та здійснення транспортного експедирування. Крім того, позивачем не надано доказів відмови отримувачів від отримання товару, доставленого відповідачем вартістю, яка була вказана позивачем у позовній заяві.

Таким чином, позивачем не надано суду належних доказів надання відповідачем послуг транспортного експедирування вартістю, вказаною позивачем у позовній заяві.

Аналізуючи вищевикладені доводи, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку про недоведеність позивачем належними доказами заявлених позовних вимог та відмову у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості. Враховуючи похідний характер заявлених позовних вимог про стягнення 3% річних, пені та інфляційних нарахувань, вказані позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

У відповідності до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, відшкодування судових витрат покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 18.01.2021.

Суддя В.О.Демидов