ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. Справа№ 910/17155/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Нагулко А.Л.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Тимошенко Андрія Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020

у справі №910/17155/19 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Зав`ялова Іллі Едуардовича

до Фізичної особи-підприємця Тимошенко Андрія Васильовича

про стягнення 72 962,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 Фізична особа-підприємець Зав`ялов Ілля Едуардович звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Тимошенко Андрія Васильовича про стягнення 72 962,00 грн. заборгованості за договором про надання послуг.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг №120419 від 12.04.2019 в частині розрахунку за роботи виконані позивачем.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/17155/19 позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Тимошенко Андрія Васильовича на користь Фізичної особи-підприємця Зав`ялова Іллі Едуардовича 72 962,00 грн. основного боргу та 2 102,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд дійшов висновку, що всупереч умов договору та норм чинного законодавства, відповідач не виконав в належні строки взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг, порушуючи майнові права та законні інтереси позивача, що полягали в отриманні оплати за надані послуги згідно Договору, а тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача 72 962,00 грн. основної суми заборгованості є доведеними та обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 22.05.2020 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права (ч. 1 ст. 837, ч.1 ст. 843, ч. 4 ст. 882 ЦК України), та порушенням норм процесуального права (ст. 162 ГПК України).

Апелянт вказує, що позивач, всупереч п. 6.2 договору не звертався до відповідача з пропозицією досудового врегулювання спору, оскільки ані у позовній заяві від 05.12.2019, ані в заяві про усунення недоліків позовної заяви та доданих до неї матеріалів від 25.12.2019, не зазначено відомостей про вжиття досудового врегулювання спору, на що суд не звернув уваги, що, на думку відповідача, є порушенням ст. 162 ГПК України.

Апелянт вважає, що суд безпідставно взяв до уваги як доказ акт звірки взаєморозрахунків.

Відповідач зазначає, що суд не вірно класифікує вид договору, який був укладений між позивачем та відповідачем, оскільки суд під час розгляду справи взяв за основу норми ч. 1 ст. 837, ч.1 ст. 843, ч. 4 ст. 882 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникають у випадку укладення договору підряду, в той час як між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача 03.06.2020 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 залишено апеляційну скаргу без руху, з огляду на неподання документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Надано скаржнику строк до 22.06.2020 для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Попереджено Фізичну особу-підприємця Тимошенко Андрія Васильовича, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

22.06.2020 від представника відповідача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої, зокрема, додано дублікат квитанції №0.0..1 від 18.06.2020 про сплату 2881,50 грн. судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.04.2019 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено Договір про надання послуг №120419 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору сторонами встановлено, що виконавець зобов`язався власними силами та засобами виконати наступні послуги: отримувати відзиви про виконання послуг від клієнтів замовника; збирати та готувати новини про послуги замовника; організовувати заходи, які створюють гарний імідж замовника; вітати клієнтів, потенційних клієнтів та партнерів замовника з днем народження та іншими святами; вести сторінки замовника в соціальних мережах; організовувати публікацію статей про послуги замовника в ЗМІ; готувати статті про послуги замовника для розміщення в Інтернет.

Згідно з п 1.2. Договору замовник зобов`язався прийняти надані послуги, виконані в належній кількості та якості, та оплатити їх на умовах, передбачених цим Договором.

Щомісячна вартість надання послуг по даному Договору складає 28 000,00 грн. Розрахунок між сторонами проводиться на підставі рахунка виконавця, який надається замовнику 2 рази на місяць, в якому були надані послуги, по п`ятницях найближчого 1-го та 15-го числа відповідно. Виконавець складає, підписує та надає замовнику разом з рахунком: 2 екземпляри акту про приймання виконаних робіт (наданих послуг), 2 екземпляри акту про передачу виключних майнових прав. Замовник, у випадку відсутності претензій, зобов`язався до 30 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавались послуги, підписати акти та передати їх виконавцю (п.п. 3.1., 3.2., 3.5., 3.6. Договору).

Окрім того, сторони в п. 11.5. Договору передбачили, що в якості документів, які мають юридичну силу та приймаються в ході виконання даного Договору, визнаються документи, що оформлені письмово та підписані сторонами, а також будь-які інші документи, отримані за допомогою електронного зв`язку, при умові можливості ідентифікації автентичності отриманих таким чином документів.

Додатковою угодою №1 від 01.05.2019 до Договору сторони погодили п. 3.1. викласти наступним чином: "Загальна вартість послуг по Договору на період з 01.05.2019 до 31.05.2019 складає 105 130,00 грн.".

Додатковою угодою №2 від 12.08.2019 до Договору сторони погодили п. 3.1. викласти наступним чином: "Загальна вартість послуг по Договору складає 36 400,00 грн., що прирівнюється до еквівалента 1 400,00 доларів США по комерційному курсу http://kurs.com.ua/ з точністю в 0,5 грн./дол. на дату підписання додаткової угоди. Зміна вартості послуг в гривні можлива у випадку комерційного курсу долара згідно з ресурсом http://kurs.com.ua/ із точністю в 0,5 грн./дол. станом на 1-е число кожного місяця".

Додатковою угодою №3 від 13.09.2019 до Договору сторони погодили, що виконавець надає послуги в строк до 13.09.2019.

На виконання умов Договору позивачем було складено Акти про приймання виконання робіт (наданих послуг) на загальну суму розмірі 212 620,00 грн.:

- №310519/29 від 31.05.2019 на суму 32 400,00 грн.;

- №310519/27 від 31.05.2019 на суму 72 730,00 грн.;

- №300619/30 від 30.06.2019 на суму 25 650,00 грн.;

- №310719/31 від 31.07.2019 на суму 23 400,00 грн.;

- №310819/32 від 31.08.2019 на суму 37 440,00 грн.;

- №130919/33 від 13.09.2019 на суму 21 000,00 грн.

Зазначені акти підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені печаткою відповідача.

Відповідачем здійснено частковий розрахунок за отримані послуги в розмірі 139 658,00 грн., що, зокрема, підтверджується довідкою АТ КБ "Приватбанк" про обіг та сальдо по рахунку позивача, а також Актом звірки взаємних розрахунків станом на період з 01.05.2019 по 13.09.2019.

На момент звернення позивача до суду за надані позивачем послуги відповідач розрахувався частково, в результаті чого за ним рахується заборгованість в розмірі 72 962,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 905 ЦК України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 906 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, а відповідачем не спростовано, факт виконання позивачем та передання відповідачу послуг за вказаними вище актами на суму в розмірі 212 620,00 грн., а також факт оплати відповідачем частини цих послуг на суму в розмірі 139 658,00 грн.

Як зазначалось вище, розрахунок між сторонами проводиться на підставі рахунка виконавця, який надається замовнику 2 рази на місяць, в якому були надані послуги, по п`ятницях найближчого 1-го та 15-го числа відповідно (п. 3.2. Договору).

Доказів оплати відповідачем залишку вартості послуг на суму в розмірі 72 962,00 грн., у тому числі у встановлені Договором строки, або висловлення будь-яких заперечень, виявлення недоліків у виконаних роботах на спірну суму, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати вартості наданих позивачем послуг за Договором настав.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що всупереч умов Договору та норм чинного законодавства, відповідач не виконав в належні строки взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг, тим самим порушуючи майнові права та законні інтереси позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 72 962,00 грн. заборгованості є доведеними та обґрунтованими.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Доводи апелянта про не звернення позивача всупереч п. 6.2 договору до відповідача з пропозицією досудового врегулювання спору, що є порушенням ст. 162 ГПК України, спростовуються наступним.

Згідно зі ст.ст. 8, 13, 55 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

З наведеного випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб`єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб`єкти правовідносин. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.

Окрім того, відповідно до офіційного тлумачення Конституційного Суду України ч.2 ст. 124 Конституції України, викладеного у рішенні від 09.07.2002р. №15-рп/2002 у справі №1-2/2002 про досудове врегулювання спорів, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

З урахуванням викладеного, положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Твердження скаржника, що суд безпідставно взяв до уваги, як доказ акт звірки взаєморозрахунків, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки у справі наявні первинні документи - акти прийняття виконаних робіт, підписані відповідачем без зауважень щодо якості та кількості виконаних робіт, що підтверджують розмір та вартість наданих послуг, а довідка АТ КБ "Приватбанк" від 24.12.2019 підтверджує розмір сплачених відповідачем коштів за спірними актами. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Помилкове зазначення судом в оскаржуваному рішенні норм статей ЦК України, що регулюють відносини у випадку укладення договору підряду, замість норм, що регулюють відносини сторін при укладенні договору про надання послуг, не призвели до неправильного вирішення справи та визначення суми боргу відповідача, що підлягає стягненню з нього на користь позивача за спірним договором про надання послуг №120419 від 12.04.2019.

Інші доводи відповідача не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Тимошенко Андрія Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/17155/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тимошенко Андрія Васильовича на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/17155/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/17155/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17155/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко