РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2021Справа № 910/17054/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛІЯФАРМ"

про стягнення 11486,55 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Відповідача на користь Позивача боргу та санкцій за договором поставки №108/К від 25.07.2018, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань повністю та вчасно оплатити поставлений йому товар.

До матеріалів справи залучені належні докази виконання Позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання Відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення Відповідача про відкриття судом провадження у справі, оскільки відповідна ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилалися на адресу місцезнаходження Відповідача, яка вказана у позові та зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Копія ухвали суду направлена на адресу відповідача була повернута суду поштою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду Відповідачем та повернення її до суду є наслідками діяння (бездіяльності) самого Відповідача щодо його належного отримання, тобто, його власною волею, оскільки відомості, зокрема, про адресу місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань подає сам Відповідач.

Відтак, Відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а Відповідач, натомість, проявив процесуальну бездіяльність.

Враховуючи наведене, та за відсутності подання Відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна» (далі - Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮЛІЯФАРМ» (далі - Відповідач, Покупець) укладено Договір №108/К від 25.07.2018 ( з Додатковими угодами до нього від 01.04.2019 та від 30.12.2019) (далі - Договір) відповідно до п.1.1 якого, Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, плставляти Покупцю непродовольчі товари відповідно до поданого Покупцем замовлення, а Покупець зобов`язується приймати товари та своєчасно оплачувати їх вартість.

Правомірність Договору судом наразі презюмується на підставі ст. 204 ЦК України.

На виконання умов Договору Позивачем у період з 16.06.2020 по 23.06.2020 було поставлено Відповідачу товар загальною вартістю 11317,52 грн., що підтверджується долученими до позовної заяви копіями видаткових накладних підписаних обома сторонами.

За умовами п. 4.4 Договору в редакції викладеній Додатковою угодою від 01.04.2019 Покупець сплачує 100% вартості кожної партії товару протягом 60 календарних днів з моменту його отримання. Факт отримання товару підтверджується (видатковою, товарно-транспортною накладною) підписаною сторонами.

Позивач зазначив, що Відповідачем було сплачено лише 473,45 грн. за поставлений йому товар 16.06.2020, натомість 10844,07 грн. Відповідачем не було сплачено, та на дану суму утворилась заборгованість.

Матеріали справи не містять доказів протилежного, і також не містять доказів наявності у Відповідача претензій по кількості поставленого товару.

У зв`язку із невиконанням Відповідачем свого обов`язку оплатити поставлений йому Позивачем товар у встановлені п. 4.4 Договору строки, останній звернувся до суду із відповідним позовом.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Факт наявності у Відповідача заборгованості за Договором у сумі 10844,07 грн. Позивачем належним чином доведено, документально підтверджено і Відповідачем не спростовано.

Доказів оплати вищевказаної суми боргу матеріали справи не містять, а отже, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, Відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

За умовами п. 5.3 Договору за порушення грошового зобов`язання щодо оплати товарів Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 % річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 230 та частиною 6 статті 232 ГК України пеня за цим Кодексом визнається штрафною санкцією, нарахування якої, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.4 Договору встановлено, якщо заборгованість Покупця перед Постачальником триває більше 2-х місяців, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені за цим пунктом Договору починається від самого першого дня прострочення платежу.

За приписами ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що Відповідачем в установлені Договором строки не було сплачено Позивачу спірну суму заборгованості.

З розрахунку Позивача викладеного у позовній заяві вбачається, що ним на суму прострочення 10844,07 грн. нараховано Відповідачу:

- на підставі пункту 5.4 Договору пеню в сумі 183,56 грн.,

- на підставі п. 5.3 Договору 30% річних в сумі 458,92 грн.

Заперечень щодо здійснених Позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку нарахованої заборгованості та штрафних і фінансових санкцій, Відповідачем суду надано не було.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок вищевказаних сум заборгованості, і визнано його обґрунтованим та арифметично правильним, а відтак, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3177 грн., то судом враховано наступне.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір про надання правової допомоги від 01.10.2020;

- додаткову угоду № 1 від 01.10.2020 до цього договору про надання правової допомоги, в якій деталізований перелік наданих клієнту послуг;

- акт прийому-передачі послуг від 08.10.2020 до цього договору про надання правової допомоги;

- ордер серії АЕ № 103971 на надання правової допомоги позивачу, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 4771 на адвоката Горець О.А.

Таким чином, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу підтверджений належними та допустимими доказами, є обґрунтованим та відповідає критеріям розумності, співмірності із ціною позову.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідачем не доведено суду, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не мають характеру необхідності, що їх розмір є нерозумним та невиправданим. Відповідачем не доведено перед судом, що заявлений позивачем розмір таких витрат є необґрунтовано високим та не відповідає існуючим ринковим цінам на аналогічні послуги.

Керуючись статтями 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, статтями 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛІЯФАРМ" (02068, м. Київ, вул. А.Ахматової, будинок 15, кв. 233; ідентифікаційний код 41959387) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долфі-Україна" (49130, м. Дніпро, вул. Березинська, будинок 24-А; ідентифікаційний код 37068787) 10844 (десять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 07 коп. боргу, 458 (чотириста п`ятдесят вісім) грн. 92 коп. 30% річних, 183 (сто вісімдесят три) грн. 56 коп. пені, 2102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору та 3177 (три тисячі сто сімдесят сім) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.