номер провадження справи 28/101/20-15/171/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2021 Справа № 908/2213/20

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ХІМЛАБОРРЕАКТИВ, 03006, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 57/3

до відповідача Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом , 01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3

про стягнення коштів

без виклику (повідомлення) представників учасників процесу

Суть спору

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ХІМЛАБОРРЕАКТИВ до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про стягнення заборгованості за договором поставки № 216(З)УК/53-121-01-19-08084 від 05.06.2019 в розмірі 992 409,30 грн, інфляційних втрат у розмірі 11 887,42 грн, 3% річних у розмірі 17 955,81 грн із зазначенням у рішенні за цим позовом про нарахування 3% річних до моменту виконання такого рішення відповідачем із вказівкою на правила розрахунку остаточної суми таких платежів щодо основного боргу.

Позов подано за місцезнаходженням відокремленого підрозділу відповідача ВП ЗАЕС, за участю якого виникли спірні правовідносини за договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на виконання договору поставки № 216(З)УК/53-121-01-19-08084 від 05.06.2019 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1575858,59 грн., а відповідач лише частково оплатив товар на суму 583449,29 грн. Залишок заборгованості складає 992 409,30 грн за товар, поставлений за видатковими накладними в період з 04.12.2019 по 26.09.2019, який позивач просить стягнути в даному позові.

Позов заявлено на підставі норм ст. ст. 11, 509, 625, 626 Цивільного кодексу України.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020 позовну заяву передано на розгляд судді Федорової О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2213/20; присвоєно справі номер провадження 28/101/20; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу строк для надання суду відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; для надання заперечень на відповідь на відзив з доказами направлення заперечень позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Встановлено позивачу строк для надання суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Зобов`язано позивача надати суду протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали суду надати суду та надіслати відповідачу письмові пояснення щодо розбіжності суми рахунку № Х0027241 від 19.06.2019 (506 961,95 грн) та зазначеної в позові суми поставки за цим рахунком (498 463,55 грн). Зобов`язано відповідача у строк для надання відзиву надати суду та надіслати позивачу копії правовстановлюючих документів відповідача як юридичної особи та щодо ВП ЗАЕС. Повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, необхідно подати у строк до 05.10.2020.

Позивач та відповідач отримали копію ухвали суду 07.09.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

14.09.2020 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення на виконання вимог суду, в яких позивач пояснив, що фактичний обсяг поставок за договором є меншим за обсяг, який відповідач планував закупити на момент підписання договору, тому виникла різниця між сумою рахунку № Х0027241 від 19.06.2019 та зазначеною в позові сумою фактичної поставки товару на підставі такого рахунку.

25.09.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити позивачу в позові. Зазначає, що умовами договору не передбачено здійснення поетапної поставки товару (окремими партіями), тому товар за договором вважається поставленим 23.12.2019, тобто з моменту поставки всього погодженого обсягу товару. Саме з цієї дати, як вважає відповідач, у нього виник обов`язок щодо здійснення розрахунку з позивачем. Також вказує, що сторони в договорі розмежували строки сплати ПДВ на поставлений товар та вартість самого товару, а саме: вартість товару сплачується протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару, а ПДВ сплачується після отримання покупцем від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку. Зауважує, що умовою (підставою) для здійснення розрахунку є надходження на дві електронні адреси ВП ЗАЕС податкової накладної та електронної квитанції про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН (а не декількох податкових накладних та електронних квитанцій, що, на думку відповідача, підтверджує його доводи про виникнення у відповідача обов`язку з оплати товару після поставки всього погодженого обсягу товару, а не партій товару). Оскільки умовами договору не передбачено здійснення поетапної поставки товару (окремими партіями) та поетапного надання податкових накладних, обов`язок позивача щодо надання податкової накладної вважається виконаним з моменту надання накладних на всю суму ПДВ за договором. Позивачем податкова накладна № 3538 складена 23.12.2019, проте зареєстрована в ЄРПН 13.01.2020. У зв`язку з цим відповідач вважає, що право оплати частини вартості товару в розмірі ПДВ виникає у відповідача з 14.01.2020. Також відповідач вказує, що позивач здійснював нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму вартості продукції з урахуванням ПДВ, що не відповідає умовам п. 3.2 договору, згідно з якими сума ПДВ сплачується після тримання покупцем від постачальника податкової накладної. Позивач не довів факт отримання відповідачем податкових накладних за поставлену продукцію у строк, який взятий для розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, та факт направлення ВП ЗАЕС вимоги про сплату ПДВ. Крім того, щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу відповідач зауважив, що позивач не надав доказів сплати адвокату гонорару за надану правничу допомогу. Також відповідач вважає заявлені витрати на правову допомогу в розмірі 30 000,00 грн. неспівмірними з предметом спору та необґрунтованими.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій спростував заперечення відповідача проти позову. Зауважив, що в п. 3.2 договору визначено конкретний строк оплати поставленого товару 45 календарних днів з моменту поставки. Стосовно оплати вартості ПДВ, то вказаним пунктом визначено, що така оплата можлива після отримання від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку. При цьому, як вказує позивач, пункт 3.2 договору не визначає, що отримання податкової накладної має здійснюватися шляхом її надсилання засобами електронної пошти. Позивач зареєстрував податкові накладні на відвантажений товару за першою подією фактом відвантаження в дань такого відвантаження, що відповідачем не заперечується. В електронному кабінеті платника податків, розміщеному на офіційному веб-порталі Державної податкової служби України кожен платник податків має змогу відслідкувати в режимі реального часу всі зареєстровані на його користь податкові накладні. Відтак, з моменту реєстрації позивачем податкових накладних відповідач має змогу їх відслідкувати та встановити факт їх реєстрації з метою формування у відповідача податкового кредиту з ПДВ, як це передбачено чинним податковим законодавством. Позивач зазначає, що Податковий кодекс України не визначає іншого порядку обміну інформацією стосовно зареєстрованих податкових накладних, окрім як через засоби Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН). У зв`язку з цим позивач вважає, що з моменту реєстрації в ЄРПН відповідач є належним чином повідомленим про факт такої реєстрації саме в порядку інформаційної взаємодії з ЄРПН, як це встановлено чинним законодавством і пунктом 3.2 договору. Щодо посилання відповідача на пункт 4.4. договору, який міститься в розділі 4 договору «Порядок і строки поставки», на відміну від п. 3.2 договору, який міститься в розділі 3 договору «Умови і порядок оплати», позивач зазначив, що в цьому пункті сторони дійсно домовились про дублювання податкових накладних на адресу електронної пошти, проте даний пункт не ставить у залежність від такого дублювання зобов`язання відповідача щодо оплати товару. Враховуючи викладене, позивач вважає, що строк оплати товару визначається виключно пунктом 3.2 договору і складає 45 календарних днів з дати поставки. При цьому в межах вказаного строку оплата вартості товару в розмірі ПДВ можлива після реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а оскільки така реєстрація в усіх випадках здійснювалась позивачем в дату поставки, строк оплати як вартості товару без ПДВ, так і вартості товару в розмірі ПДВ є однаковим і має відраховуватися від дати поставки та складає 45 календарних днів. Твердження відповідача про те, що датою поставки товару є дата саме останньої видаткової накладної на товар позивач вважає помилковим, оскільки жодним положенням договору не визначено обов`язку позивача здійснити поставку всього обсягу товару одномоментно за однією видатковою накладною чи заборони позивачу здійснювати поставку товару партіями. Крім того, вказує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором не встановлено обов`язок продавця доставити товар. Факт вручення кожної партії товару підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, тому, на думку позивача, строк оплати товару має відраховуватися стосовно кожної поставки з дати здійснення такої поставки. Щодо незгоди відповідача з нарахованими сумами 3% річних та інфляційних втрат позивач зауважив, що відповідач не надав свого контррозрахунку цих нарахувань. Щодо доказів понесення витрат на правову допомогу позивач повідомив, що відповідно до положень ч. 8 ст. 129 ГПК України такі докази позивач зобов`язується надати суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Позивач подав клопотання про відновлення строку надання відповіді на відзив, посилаючись на запроваджені в Україні заходи карантину.

Суд задовольнив клопотання позивача та прийняв відповідь на відзив до розгляду.

02.11.2020 від позивача надійшло клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.

12.11.2020 відповідачем на адресу суду надіслані заперечення на клопотання про стягнення судових витрат № 28-23/24336 від 11.11.2020.

Строк розгляду справи № 908/2213/20 сплив 02.11.2020.

Відповідно до розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ № П-767/20 від 19.11.2020 та витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2020, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді-доповідача Федорової О.В. з 02.11.2020 та неможливість у зв`язку з цим вирішити справу у встановлений законом строк, справу № 908/2213/20 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2213/20. Присвоєно справі номер провадження 28/101/20-15/171/20, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд установив.

20.05.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «ХІМЛАБОРРЕАКТИВ» (далі - постачальник, позивач) та Відокремленим підрозділом «Запорізька АЕС» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (покупець, відповідач) укладено договір поставки товару № 216(3)19УК/53-121-01-19-08084, за умовами пунктів 1.1, 1.3 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар на загальну суму 1 598 280,00 грн з ПДВ протягом липня-грудня 2019 року.

У п. 3.1 договору визначено, що вартість договору складає 1 331 900,00 грн, крім того ПДВ 20% - 266 380,00 грн, разом 1 598 280,00 грн.

Згідно з п. 3.2 договору розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 45-ти календарних днів з моменту його поставки шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару в розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку.

Умовами пунктів 4.1, 4.3. 4.4 договору визначено, що поставка товару відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010 на умовах EXW м. Бровари, Київська область, вантажоодержувач: Запорізьке відділення ВП «Складське господарство», вул. Промислова, 133 (склад), м. Енергодар, Запорізька область. Товар, що поставляється, повинен супроводжуватися наступним документами: видаткова накладна 3 примірника, паспортом або сертифікатом якості, або сертифікатом відповідності, або сертифікатом аналізу (на українській або російській мові), рахунок-фактура. Постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних шляхом направлення її на дві електронні адреси покупця протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом із податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

На підставі договору позивач виписав відповідачу рахунки на оплату товару на загальну суму 1 584 356,99 грн, а саме: від 19.06.2019 № Х0028699 на суму 87 345,00 грн з ПДВ; від 19.06.2019 № Х0027247 на суму 21 230,04 грн з ПДВ; від 19.06.2019 № Х0027241 на суму 506 961,95 грн з ПДВ; від 19.06.2019 № Х0028698 на суму 98 820,00 грн з ПДВ; від 26.09.2019 № Х0027244 на суму 870 000,00 грн з ПДВ.

Позивач вказує, що товар, поставлений за рахунками від 19.06.2019 № Х0028699 на суму 87 345,00 грн з ПДВ та від 19.06.2019 № Х0027247 на суму 21 230,04 грн з ПДВ, повністю оплачений відповідачем, а тому заборгованість за даними поставками відсутня.

На підставі рахунку від 19.06.2019 № Х0027241 на суму 506 961,95 грн з ПДВ позивач здійснив поставку товару на загальну суму 498 463,55 грн за видатковими накладними:

- від 27.06.2019 № Х023887 на суму 99 522,60 грн з ПДВ (за рахунком від 19.06.2019 № Х0027241 від 19.06.2019);

- від 04.07.2019 № Х023864 на суму 197 848,26 грн з ПДВ (за рахунком від 19.06.2019 № Х0027241 від 19.06.2019);

- від 12.07.2019 № Х025471 на суму 8325,00 грн з ПДВ;

- від 29.07.2019 № Х027949 на суму 8500,80 грн з ПДВ;

- від 15.08.2019 № Х030569 на суму 12 6263,10 грн з ПДВ;

- від 08.10.2019 № Х036995 на суму 4067,70 грн з ПДВ;

- від 10.10.2019 № Х037406 на суму 30 346,79 грн з ПДВ;

- від 04.12.2019 № Х044037 на суму 669,60 грн з ПДВ;

- від 13.12.2019 № Х045602 на суму 15100,50 грн з ПДВ;

- від 23.12.2019 № Х046946 на суму 7819,20 грн з ПДВ.

Щодо розбіжності суми рахунку № Х0027241 від 19.06.2019 (506 961,95 грн) та суми поставки за цим рахунком (498 463,55 грн) позивач надав суду письмові пояснення про те, що фактичний обсяг поставок за договором є меншим за обсяг, який відповідач планував закупити на момент підписання договору, тому виникла різниця між сумою рахунку № Х0027241 від 19.06.2019 та зазначеною в позові сумою фактичної поставки товару на підставі такого рахунку.

За рахунком від 19.06.2019 № Х0028698 на суму 98 820,00 грн з ПДВ поставлено товар за видатковою накладною від 04.12.2019 № Х043993 на суму 98 820,00 грн з ПДВ.

За рахунком від 26.09.2019 № Х0027244 на суму 870 000,00 грн з ПДВ поставлено товар за видатковою накладною від 04.12.2019 № Х044002 на суму 870 000,00 грн з ПДВ.

Таким чином, загалом за договором (з урахуванням не спірних поставок) позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 575 858,59 грн.

Відповідач здійснив оплату товару за договором в період з 01.05.2019 по 27.08.2020 на загальну суму 583 449,29 грн, що підтверджується довідкою АТ «ОТП Банк» вих. № 70-1-1/2674 від 28.08.2020 про грошові надходження від контрагента ВП «ЗАЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» по рахунку позивача.

Сума неоплаченого товару складає 992 409,30 грн.

За розрахунком позивача не оплаченими залишились поставки за видатковими накладними від 04.12.2019 № Х044037 на суму 669,60 грн з ПДВ, від 13.12.2019 №Х045602 на суму 15 100,50 грн з ПДВ, від 23.12.2019 № Х046946 на суму 7819,20 грн з ПДВ, від 04.12.2019 № Х043993 на суму 98 820,00 грн з ПДВ, від 04.12.2019 № Х044002 на суму 870 000,00 грн. з ПДВ.

У зв`язку з наявністю заборгованості за поставлений товар позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 216(З)УК/53-121-01-19-08084 від 05.06.2019 в розмірі 992 409,30 грн, інфляційних втрат у розмірі 11 887,42 грн, 3% річних у розмірі 17 955,81 грн із зазначенням у рішенні за цим позовом про нарахування 3% річних до моменту виконання такого рішення відповідачем із вказівкою на правила розрахунку остаточної суми таких платежів щодо основного боргу.

Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані умовами договору поставки № 216(З)УК/53-121-01-19-08084 від 05.06.2019.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу норми ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п. 3.2 договору розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 45-ти календарних днів з моменту його поставки шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

При цьому суд враховує, що за приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем факт поставки товару на загальну суму 992 409,30 грн за спірними видатковими накладними від 04.12.2019 № Х044037 на суму 669,60 грн з ПДВ, від 13.12.2019 № Х045602 на суму 15 100,50 грн з ПДВ, від 23.12.2019 № Х046946 на суму 7819,20 грн з ПДВ, від 04.12.2019 № Х043993 на суму 98 820,00 грн з ПДВ, від 04.12.2019 № Х044002 на суму 870 000,00 грн з ПДВ.

Отже, виходячи з умов п. 3.2 договору та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, строки оплати товару, поставленого 04.12.2019, спливають 20.01.2020 (оскільки 18.01.2020 припадає на суботу, тому строк оплати переноситься на понеділок 20.10.2020), строк оплати товару, поставленого 27.01.2020, спливає 27.01.2020, строк оплати товару, поставленого 06.02.2020, спливає 06.02.2020.

Щодо викладеної в п. 3.2 договору умови про те, що оплата покупцем частини вартості товару в розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), суд зазначає, що дана умова не змінює загального строку для оплати товару, встановленого в п. 3.2 договору, який обчислюється з моменту поставки товару та становить 45 календарних днів. За висновком суду, дана умова договору лише визначає, що в разі отримання покупцем зареєстрованої податкової накладної пізніше цього строку, оплата здійснюється покупцем після отримання від постачальника зареєстрованої податкової накладної.

Позивач надав копії податкових накладних, які виписані за фактом поставки товару згідно з цими видатковими накладними (у дати поставок), а також копії електронних квитанцій про реєстрацію даних податкових накладних у ЄРПН, згідно з якими всі податкові накладні за спірними видатковими накладними зареєстровані в межах встановленого в п. 3.2 строку для оплати товару (17.12.2019, 26.12.2019, 11.01.2020).

Щодо посилання відповідача на пункт 4.4. договору, який встановлює обов`язок постачальника надіслати покупцю на електронну адресу податкову накладну разом із електронною квитанцією про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН, суд зазначає, що дана умова договору міститься в розділі 4 договору «Порядок і строки поставки», і не визначає порядку оплати товару.

Враховуючи викладене, оплата товару мала бути здійснена відповідачем у строк, визначений пунктом 3.2 договору, який складає 45 календарних днів з дати поставки.

Відповідач не надав суду доказів оплати товару на суму 992 409,30 грн.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, суд визнав обґрунтованими та задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 992 409,30 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення сплати товару позивач нарахував 3% річних за період з 20.01.2020 по 28.08.2020 в сумі 992 409,30 грн.

Суд зауважує, що прострочення оплати товару, поставленого 04.12.2019, виникло 21.01.2020, а не 20.01.2020, як визначив позивач, однак це не вплинуло на правильність розрахунку позивачем 3% річних, оскільки позивач врахував за визначений ним період прострочення меншу кількість днів прострочення.

Враховуючи викладене, суд визнав обґрунтованим нарахування та стягнення позивачем з відповідача 3% річних у сумі 17 955,81 грн.

В позовній заяві позивач просив суд зазначити в рішенні за цим позовом про нарахування 3% річних до моменту виконання такого рішення відповідачем із вказівкою на правила розрахунку остаточної суми таких платежів щодо основного боргу.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

З огляду на це суд ухвалив вказати в судовому рішенні, що нарахування 3% річних здійснюється до моменту виконання судового рішення відповідачем за таким розрахунком: сума несплаченого основного боргу, яка на момент винесення судового рішення становить 992 409,30 грн (дев`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста дев`ять грн. 30 коп.) х 3% річних (які для розрахунку відсотків обраховуються з фактичної кількості днів у році, за який здійснюється розрахунок: 365 або 366 днів) х кількість днів прострочення у відповідному році, починаючи з 29.08.2020 і до моменту повного виконання судового рішення відповідачем.

Також позивач нарахував інфляційні втрати на суму боргу за період лютий серпень 2020 року (середній індекс 1,012) в сумі 11 887,42 грн.

В пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

У листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р роз`яснено, що при застосуванні індексу інфляції слід враховувати, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок здійснюється з наступного місяця червня.

Виходячи з наведених роз`яснень, індекс інфляції застосовується тільки за повні місці прострочення, а за весь період прострочення, протягом якого існувала сума боргу, визначається середній індекс інфляції шляхом перемноження індексів інфляції за місяці, що входять до періоду розрахунку.

За розрахунком суду за період лютий серпень 2020 року середній індекс складає 1,009, а не 1,012, як визначив позивач, тому суд здійснив перерахунок інфляційних втрат.

Від суми боргу 992 409,30 грн інфляційні втрати за цей період складають 9878,92 грн. В цій сумі вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню. У стягненні інфляційних втрат у сумі 2008,50 грн суд відмовляє, оскільки вони нараховані необґрунтовано.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 15 333,79 грн покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог, виходячи з такого розрахунку: 1 020 244,03 грн (сума задоволених вимог)/1 022 252,53 грн (сума заявлених вимог) х 15 333,79 грн (судовий збір за розгляд заявлених вимог) = 15 303,66 грн (судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на корись позивача). Решта судового збору в сумі 30,13 грн (15 333,79 грн 15 303,66 грн) покладається на позивача.

Крім того, позивачем заявлені до стягнення втрати на професійну правничу допомогу в розмірі, визначеному за результатами розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу сума даних витрат складає 30 000,00 грн.

Щодо доказів понесення витрат на правову допомогу позивач у відповіді на відзив повідомив суд, що відповідно до положень ч. 8 ст. 129 ГПК України такі докази позивач зобов`язується надати суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи викладене, суд не здійснює розподіл витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 73, 86, 129, 233, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ХІМЛАБОРРЕАКТИВ (вул. Червоноармійська, буд. 57/3, м. Київ, 03006, ідентифікаційний код 23522853) основний борг у розмірі 992 409,30 грн (дев`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста дев`ять грн. 30 коп.), 3% річних у розмірі 179 55,81 грн (сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять грн. 81 коп.), інфляційні втрати в розмірі 9878,92 грн (дев`ять тисяч вісімсот сімдесят вісім грн. 92 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 15 303,66 грн (п`ятнадцять тисяч триста три грн. 66 коп.). Видати наказ.

Нарахування 3% річних здійснюється до моменту виконання судового рішення відповідачем за таким розрахунком: сума несплаченого основного боргу, яка на момент винесення судового рішення становить 992 409,30 грн (дев`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста дев`ять грн. 30 коп.) х 3% річних (які для розрахунку відсотків обраховуються з фактичної кількості днів у році, за який здійснюється розрахунок: 365 або 366 днів) х кількість днів прострочення у відповідному році, починаючи з 29.08.2020 і до моменту повного виконання судового рішення відповідачем.

Відмовити у стягненні інфляційних втрат у сумі 2008,50 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11 січня 2021 року.

Суддя І. С. Горохов