ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
"04" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2948/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №916/2948/20

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, 62-а, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь (06800, м. Чорноморськ, вул. Лазурна, 5, кв. 11, )

про стягнення 160 533,18грн.

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаїв звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь про стягнення 160 533,18грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про відшкодування вартості води та водовідведення №300 від 14.03.2019р.

Ухвалою від 16.10.2020р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв залишено без руху.

27.10.2020р. до господарського суду надійшла заява (вх. №2-28679/20) від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.11.2020р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2948/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 02.11.2020р. була надіслана позивачу на визначену у позовній заяві адресу та отримана останнім 09.11.2020р., що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням.

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його адресу реєстрації та отримана останнім 10.11.2020р., що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.
14.03.2019 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаєва (позичкодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь (користувач) був укладений договір № 300 про відшкодування вартості води та водовідведення (КЕКВ 2272), відповідно до п.1.1 якого позичкодавець забезпечує користувача, одержаною від постачальних організацій МКП Миколаївводоканал; КП Водопостачання м. Вознесенськ; ТОВ БОС; КП Очаків сервіс; МКП Первомайської міської ради Первомайський міський водоканал водою та водовідведенням, які останній використовує для надання послуг з харчування особового складу військових частин, що надається до приміщень, які користувач використовує на підставі договорів позички нерухомого військового майна; № 3 (А2637); № 4 ( НОМЕР_1 ); № 5 ( НОМЕР_2 ); № 6 ( НОМЕР_3 ); № 7 ( НОМЕР_4 ); №8 ( НОМЕР_5 ); № 9 ( НОМЕР_2 ); №№ 12.14.15 ( НОМЕР_6 ); №№13.16 ( НОМЕР_7 ); № 17 ( НОМЕР_8 ) від 20.02.2019 р., укладених відповідно до договору № 286/2/19/1 від 17.01.2019 р. про закупівлю послу і з організації харчування (55320000-9) (послуги з харчування (годування), забезпечення продуктами харчування особового складу (штатних тварин) військових частин (установ) Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах у зонах відповідальності оперативних командувань за місцем постійної дислокації), та відшкодовує КЕВ м. Миколаїв їх вартість на умовах та в порядку, визначеному цим договором.

Згідно п. 2.1 договору під час виконання його умов, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України.

Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 пункту 2.2 договору позичкодавець має право: своєчасно та в повному обсязі отримувати від користувача плату, як відшкодування вартості спожитої води та водовідведення та інші платежі, обумовлені цим договором; обмежувати або припиняти постачання води та водовідведення користувачеві згідно з умовами розділу 5 цього договору; позичкодавець залишає за собою право припинити постачання води та водовідведення користувачеві, якщо заборгованість за спожиті послуги перевищує один місяць, до повного погашення заборгованості; вимагати відшкодування збитків, завданих позикодавцю внаслідок порушення користувачем умов цього договору.

За умовами підпунктів 2.4.1, 2.4.2, 2.4.3 пункту 2.2 договору користувач зобов`язується виконувати умови цього договору; своєчасно відшкодовувати позичкодавцеві вартість спожитої води та водовідведення, згідно виставлених рахунків; після отримання від позичкодавця рахунку-фактури, акта виконаних робіт, протягом 10 банківських днів, здійснювати оплату за спожиту воду та водовідведення на реєстраційні або спеціальні реєстраційні рахунки позичкодавця.

Згідно п. 3.1 договору облік води, спожитої користувачем, здійснюється згідно засобів обліку води (акти установки лічильників) додаються. У разі відсутності засобів обліку води обсяги спожитої води визначаються позичкодавцем шляхом розрахунку. Облік водовідведення визначається за кількістю води, що споживається користувачем, згідно до засобів обліку води. У разі пошкодження або виходу з ладу засобу обліку розрахунок здійснюється по середньому споживанню за минулі два місяці.

В п. 3.4 договору передбачено, що на підставі показів та/або розрахунків води оформлюються такі документи: рахунок-фактура; акт виконаних робіт; акт показників лічильників (по кожній військовій частині окремо), акт звірки розрахунків.

За положеннями п. 3.5 договору щомісячно, першого числа позичкодавець та користувач на підставі лімітів споживання води, які визначаються згідно із діючим законодавством і тарифами, що встановлені уповноваженим органом чи відповідними підприємствами та згідно з показниками (засобів обліку або розрахунку) складають і підписують акт виконаних робіт в двох примірниках.

В п. 3.6 договору встановлено, що щомісячно, першого числа, користувач надає, згідно з показниками (засобів обліку або розрахунку) підписаний акт показників лічильників в двох примірниках. Щомісячно, до 10 числа, позичкодавець та користувач складають і підписують акт звірки взаємних розрахунків в двох примірниках (п. 3.7 договору).

За умовами п. 3.8 договору користувач зобов`язаний отримати у позичкодавця рахунок-фактури, акт виконаних робіт, які є підставою для проведення оплати по даному договору, першого числа кожного місяця. Якщо дата отримання рахунків та актів виконаних робіт припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, визначений відповідно до законодавства. Користувач зобов`язаний отримати їх у найближчий робочий день, що слідує за вихідним чи святковим днем.

Рахунки-фактури та акти виконаних робіт надаються позичкодавцем повноважному представнику користувачем, на підставі документів, що посвідчують повноваження особи (довіреність, витяг з наказу, тощо).

Доказом отримання документів, на підставі яких здійснюються оплата, є відмітка про вручення повноважному представнику користувача, засвідчена підписом такої особи.

Відповідно до п. 3.9 договору оплата вартості спожитої води та водовідведення здійснюється користувачем протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури та актів виконаних робіт, в розмірі 100% нарахованої місячної вартості споживання, на розрахункові рахунки позичкодавця, зазначені в цьому договорі.

Датою фактичної оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок позичкодавця.

Відповідно до умов даного договору користувач згідно з показниками засобів обліку або за розрахунковими даними, підписаними сторонами, виходячи з тарифів, встановлених організаціями, що надають послуги з постачання води та водовідведення, відшкодовує вартість спожитої води та водовідведення на реєстраційні або спеціальні реєстраційні рахунки позичкодавця (п. 3.10 договору).

Згідно п.п. 4.2.1, 4.2.2 п. 4.2 договору за порушення термінів відшкодування вартості спожитої води та водовідведення користувач сплачує позичкодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, а також інфляційні втрати та 3% річних від прострочення суми; сплата сторонами визначених договором штрафних санкцій та відшкодування завданих збитків не звільняє сторони від виконання зобов`язань, визначених умовами договору.

В п. 6.1 договору передбачено, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій, у разі їх не вирішення - відповідно до чинного законодавства У країни.

За положеннями п. 6.6 договору спірні питання та розбіжності щодо виконання умов цього договору, щодо яких сторонами не буде досягнуто згоди, вирішуються у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до п. 8.1. договору останній набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2019 року, а в частині розрахунків до повного їх завершення. Відповідно до п. 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.02.2019 року.

Як вбачається із матеріалів справи, між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаєва (позичкодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь (користувач) була укладена додаткова угода № 1 до договору №300 про надання послуг з водопостачання та водовідведення (КЕКВ 2272), спожитих в процесі надання послуг з харчування від 14.03.2019 р., відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди щодо необхідності пролонгації даного договору, на підставі чого пункт 9.1 останнього виклали в наступній редакції: Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.03.2020 року, а в частині розрахунків - до повного їх завершення. Відповідно до п. 3 статті 631 Цивільного Кодексу України сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.01.2020 р.. Також вказаною додатковою угодою № 1 сторони вирішили привести у відповідність умови договору щодо визначення строків, зазначених в підпункті 2.4.3. та підпункті 3.9. договору, виклавши в наступній редакції: Після отримання від позичкодавця рахунку фактури, акта виконаних робіт, протягом 10 (десять) банківських днів, здійснювати оплату за послуги з водопостачання на реєстраційні та спеціальні реєстраційні рахунки позичкодавця. Всі інші положення договору, які не врегульовані цією додатковою угодою, залишаються без змін та сторони підтверджують за ними свої зобов`язання.

В подальшому 28.04.2020 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаєва (позичкодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь (користувач) була укладена додаткова угода № 2 до договору №300 про надання послуг з водопостачання та водовідведення (КЕКВ 2272), спожитих в процесі надання послуг з харчування від 14.03.2019 р., відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди щодо необхідності пролонгації даного договору, на підставі чого пункт 9.1 останнього виклали в наступній редакції: Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020 року, а в частині розрахунків - до повного їх завершення. Відповідно до п. 3 статті 631 Цивільного Кодексу України сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.04.2020 р..

Позивач вказує, що свої обов`язки за Договором виконав, забезпечив відповідача водою та водовідведенням у період січень 2020р. травень 2020р., липень 2020р.

Листом №430 від 05.02.2020р. КЕВ м. Миколаїв було надіслано на адресу ТОВ „Маяк-Південь акти звірок, акти виконаних робіт (надання послуг) за січень 2020р. Зазначення відправлення було отримано відповідачем 11.02.2020р., що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення.

З рахунку №44 від 03.02.2020р., виставленого позивачем на виконання договору №300 від 14.03.2019р., вбачається, що вартість наданих відповідачеві у січні 2020р. послуг складає 24 204,70 грн. При цьому, акт №44 від 03.02.2020р. на суму 24 204,70грн. був підписаний лише з боку КЕВ м. Миколаїв.

Листом №766 від 10.03.2020р. КЕВ м. Миколаїв було надіслано на адресу ТОВ „Маяк-Південь акти звірок, акти виконаних робіт (надання послуг) за лютий 2020р. Зазначення відправлення було отримано відповідачем 14.03.2020р., що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення.

З рахунку №119 від 04.03.2020р., виставленого позивачем на виконання договору №300 від 14.03.2019р., вбачається, що вартість наданих відповідачеві у лютому 2020р. послуг складає 31 075грн. При цьому, акт №119 від 04.03.2020р. на суму 31 075грн. був підписаний лише з боку КЕВ м. Миколаїв.

Листом №1108 від 08.04.2020р. КЕВ м. Миколаїв було надіслано на адресу ТОВ „Маяк-Південь акти звірок, акти виконаних робіт по комунальним послугам (надання послуг) за березень 2020р. Зазначення відправлення було отримано відповідачем 14.04.2020р., що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення.

З рахунку №194 від 01.04.2020р., виставленого позивачем на виконання договору №300 від 14.03.2019р., вбачається, що вартість наданих відповідачеві у березні 2020р. послуг складає 21 802,71 грн. При цьому, акт №194 від 01.04.2020р. на суму 21 802,71 грн. був підписаний лише з боку КЕВ м. Миколаїв.

Листом №262 від 29.04.2020р. КЕВ м. Миколаїв було надіслано на адресу ТОВ „Маяк-Південь акти звірок, акти виконаних робіт (надання послуг) за квітень 2020р. Зазначення відправлення було отримано відповідачем 08.05.2020р., що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення.

З рахунку №262 від 29.04.2020р., виставленого позивачем на виконання договору №300 від 14.03.2019р., вбачається, що вартість наданих відповідачеві у квітні 2020р. послуг складає 21 203,45 грн. При цьому, акт №262 від 29.04.2020р. на суму 21 203,45грн. був підписаний лише з боку КЕВ м. Миколаїв.

Листом №1749 від 28.05.2020р. КЕВ м. Миколаїв було надіслано 29.05.2020р. на адресу ТОВ „Маяк-Південь акти звірок, акти виконаних робіт (надання послуг) за травень 2020р. Зазначення відправлення було отримано відповідачем 02.06.2020р., що підтверджується роздруківкою треку відстеження поштового відправлення.

З рахунку №304 від 29.05.2020р., виставленого позивачем на виконання договору №300 від 14.03.2019р., вбачається, що вартість наданих відповідачеві у травні 2020р. послуг складає 24 573,94грн. При цьому, акт №304 від 29.05.2020р. на суму 24 573,94грн. був підписаний лише з боку КЕВ м. Миколаїв.

Листом №2480 від 29.07.2020р. КЕВ м. Миколаїв було надіслано на адресу ТОВ „Маяк-Південь акти звірок, акти виконаних робіт по комунальним послугам (надання послуг) за липень 2020р. Зазначення відправлення було отримано відповідачем 07.08.2020р., що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення.

З рахунку №407 від 28.07.2020р., виставленого позивачем на виконання договору №300 від 14.03.2019р., вбачається, що вартість наданих відповідачеві у липні 2020р. послуг складає 25 257,15 грн. При цьому, акт №407 від 28.07.2020р. на суму 25 257,15грн. був підписаний лише з боку КЕВ м. Миколаїв.

Однак, як вказує позивача, ТОВ Маяк-Південь свої зобов`язання за Договором не виконало, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 148 116,95коп.

Крім того, позивач зауважує, що згідно пп. 3.5.1-3.5.2 Договору ТОВ Маяк-Південь зобов`язалося протягом п`яти днів з дати одержання акта виконаних робіт повернути КЕВ м. Миколаїв один примірник оригіналу акта виконаних робіт, підписаний уповноваженим представником ТОВ Маяк-Південь та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта виконаних робіт. У випадку не повернення ТОВ Маяк-Південь підписаного оригіналу акта виконаних робіт, або не надання письмової обґрунтованої відмови від його підписання протягом п`яти днів з дати одержання акта виконаних робіт, даний акт вважається підписаним ТОВ Маяк-Південь без зауважень.

Позивач зазначає, що жодних листів із зауваженнями до актів виконаних робіт або відмови від підписання до нього від ТОВ Маяк-Південь не надходило. Тому, з огляду на пп. 3.5.1-3.5.2 Договору, акти виконаних робіт є підписаними обома сторонами без зауважень.

З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що відповідачем не виконано належним чином зобов`язання, що випливають з Договору №300 про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 14.03.2019р. та наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості у сумі 148 116,95грн.

Крім цього, позивач зазначає, що згідно пп. 4.2.1. п.4.2 Договору за порушення термінів відшкодування вартості спожитої води та водовідведення ТОВ Маяк-Південь сплачує КЕВ м. Миколаїв пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, а також інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми.

У зв`язку із невиконанням ТОВ Маяк-Південь своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати за послуги водопостачання, на підставі зазначеного пункту Договору, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 10 053,79грн., яку також просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства та умов Договору позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 1 894грн. та інфляційні втрати у розмірі 468,44грн. які також просить суд стягнути з відповідача.

Отже, неналежне виконання ТОВ „Маяк-Південь зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору №300 від 14.03.2019р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення (КЕКВ 2272), спожитих в процесі надання послуг з харчування, в частині оплати вартості наданих позивачем послуг за січень 2020р. травень 2020р., липень 2020р. стало підставою для звернення КЕВ м. Миколаїв до господарського суду із даними позовними вимогами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:
В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем прийняті на себе зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами договору №300 від 14.03.2019р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення (КЕКВ 2272), спожитих в процесі надання послуг з харчування, були виконанні у повному обсязі, що підтверджується складеними та направленими позивачем на адресу відповідача актами наданих послуг за січень 2020р. травень 2020р. та липень 2020р.

Проте, ТОВ „Маяк-Південь в порушення умов пп. 3.5.1 п. 3.5 договору №300 від 14.03.2019р. протягом п`яти днів з дати одержання актів виконаних робіт не було повернуто на адресу КЕВ м. Миколаїв примірники підписаних актів, як і не надано обґрунтованої відмови від підписання надісланих позивачем актів.

Враховуючи положення абзацу 2 пп. 3.5.1 п. 3.5 договору №300 від 14.03.2019р., господарський суд доходить висновку, що надіслані КЕВ м. Миколаїв акти за січень 2020р. травень 2020р. та липень 2020р. вважаються підписаними ТОВ „Маяк-Південь без зауважень.

З викладених обставин, позовні вимоги КЕВ м. Миколаїв до ТОВ „Маяк-Південь в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 148 116,95грн. грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати спожитої води та водовідведення не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості послуг з водопостачання) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

Як передбачено ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.п. 4.2.1 п. 4.2 договору за порушення термінів відшкодування вартості спожитої води та водовідведення користувач сплачує позичкодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, а також інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частинами 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Так, з огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо здійснення оплати за спожиту воду та водовідведення позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за несвоєчасну оплату вартості спожитої води та водовідведення за період в січень 2020р. травень 2020р. та липень 2020р., розрахунки якої наведено у позовній заяві.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості спожитої води та водовідведення за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано пеню.

Проте, дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені за несвоєчасну оплату вартості спожитої води та водовідведення в загальному розмірі 10 053,79 грн., судом наразі встановлено, що розрахунки пені по рахункам були здійснені позивачем невірно з огляду на помилки при обранні періоду прострочення, оскільки позивачем при визначені початкової дати нарахування пені рахувались календарні дні, а ні банківські, як то передбачено умовами договору.

Так, здійснивши перерахунок пені за допомогою системи «Ліга Закон», судом встановлено, що загальна сума пені яка підлягає задоволенню становить 8 335,28грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих послуг позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано відповідачу до сплати збитки від інфляції у розмірі 468,44 грн. та три відсотки річних у розмірі 1 846,50 грн.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Проте, дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних за несвоєчасну оплату вартості спожитої води та водовідведення в загальному розмірі 1894 грн., судом наразі встановлено, що розрахунки 3% річних по рахункам були здійснені позивачем невірно з огляду на помилки при обранні періоду прострочення, оскільки позивачем при визначені початкової дати нарахування пені рахувались календарні дні, а ні банківські, як то передбачено умовами договору.

Так, здійснивши перерахунок 3% річних за допомогою системи «Ліга Закон», судом встановлено, що загальна сума 3% річних яка підлягає задоволенню становить 1 846,50грн..

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних витрат, господарський суд зазначає що позивачем під час здійснення розрахунку також був невірно визначений період нарахування та не було враховано дефляцію, розмір якої відповідно до абзацу 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань також повинен враховуватися під час розрахунку збитків від інфляції.

Так, здійснивши перерахунок інфляційних витрат за допомогою системи «Ліга Закон», судом встановлено, що загальна сума інфляційних витрат яка підлягає задоволенню становить 78,94грн..

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, проте враховуючи перерахунок штрафних санкцій підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, 62-а, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь (06800, м. Чорноморськ, вул. Лазурна, 5, кв. 11, ) задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Маяк-Південь (06800, м. Чорноморськ, вул. Лазурна, 5, кв. 11, ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, 62-а, ) основний борг в сумі 148 116 (сто сорок вісім тисяч сто шістнадцять)грн. 95коп., пеню в розмірі 8 335 (вісім тисяч триста тридцять п`ять)грн. 28коп., 3% річних в сумі 1 846 (одна тисяча вісімсот сорок шість)грн. 50коп, інфляційні витрати в сумі 78 (сімдесят вісім)грн. 94коп. та судовий збір в розмірі 2 375 (дві тисячі триста сімдесят п`ять)грн. 67

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 04 січня 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна