РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2021Справа № 910/15659/20

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН» (вул. Хрещатик, буд. 6, оф. 5, м. Київ, 01001) про спростування недостовірної інформації,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН», в якому просить суд:

1. визнати недостовірною інформацію у вигляді фактичних тверджень: «Але постанова Кабміну, схоже, була неписана для «Енергоатому». У квітні-травні керівник АЕС ОСОБА_1 отримав 421 тис. грн зарплатні, що у 10 разів більше визначеної Кабміном.», що була поширена товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН» у статті під назвою «Неефективний менеджмент «Енергоатому» довів до злиднів національні АЕС» (адреса веб-сторінки - https://www.unn.com.ua/uk/publication/1891906-neefektivniy-menedzhment-energoatomu-doviv-do-zlidniv-natsionalni-aes);

2. зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН» спростувати недостовірну інформацію про ДП «НАЕК «Енергоатом» шляхом оприлюднення резолютивної частини ухваленого у цій справі судового рішення на веб-сайті інформаційного агентства Українські національні новини (https://www.unn.com.ua) не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 16.09.2020 о 13:37 год у мережі інтернет на веб-сайті інформаційного агентства Українські національні новини у вигляді, доступному для публічного ознайомлення, було розміщено статтю під назвою «Неефективний менеджмент «Енегоатому» довів до злиднів національні АЕС» (адреса веб-сторінки - https://www.unn.com.ua/uk/publication/1891906-neefektivniy-menedzhment-energoatomu-doviv-do-zlidniv-natsionalni-aes). У зазначеній статті вказано: «Але постанова Кабміну, схоже, була неписана для «Енергоатому». У квітні-травні керівник АЕС ОСОБА_1 отримав 421 тис. грн зарплатні, що у 10 разів більше визначеної Кабміном». Вважає, що вказана інформація є недостовірною та упередженою, такою, що містить ознаки дискредитації позивача, її поширення ганьбить ділову репутацію позивача. Зазначає, що виплачена на початку квітня 2020 року керівнику позивача заробітна плата була нарахована за березень цього ж року за попереднім місцем роботи за посадою генерального директора ВП ЗАЕС. Також, у квітні 2020 року нараховано (виплачена на початку травня) премію за І квартал 2020 року за посадою генерального директора ВП ЗАЕС, тобто нарахування здійснено за період роботи до початку дії обмежень та за посадою, на яку не поширюються обмеження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу запропоновано у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Копію ухвали про відкриття провадження отримано позивачем 26.11.2020, відповідачем - 27.11.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

16.12.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, направлений до суду 11.12.2020, про що свідчить відбиток штемпелю поштового відділення на описі вкладенні у цінний лист.

Відповідач у поданому відзиві просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити повністю. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач зазначає, що позивачем не доведено порушення внаслідок поширення спірної інформації їх особистих немайнових прав. Також, зазначив про те, що у відповідь на інформаційний запит відповідача, у позивача щодо заробітної плати ОСОБА_1 заявили, що така інформація відноситься до персональних даних, згоду на розголошення яких ОСОБА_1 не надав. «Оскільки інформація щодо нарахованої заробітної плати є персональними даними і згода на їх поширення не отримана від тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_1 , така інформація не може бути надана», - повідомили в НАЕК. В «Енергоатомі» також проігнорували запитання, скільки при таких зарплатах керівництва отримують звичайні робітники АЕС. Раніше УНН повідомляв, що цього року «Енергоатом» скотився у збитки з прибутків минулого року. Водночас, призначений у березні ОСОБА_1 вже двічі подав зміни до декларації, де повідомив про отриману зарплату у квітні в розмірі 125,9 тис. грн, а у травні - 296 тис.грн. При цьому, на нього мало б поширюватися розпорядження уряду, яке обмежило зарплату чиновникам у розмірі 10 мінімальних зарплат або не більше 47,2 тис. грн під час дії карантину. Дана інформація була опублікована в статті під назвою «У державному «Енергоатомі» засекретили зарплату керівника ОСОБА_1 , що сягнула у карантин 300 тис.грн» за посиланням https://www.unn.com.ua/uk/exclusive/1890594-u-derzhavnomu-energoatomi-zasekretili-zarplatu-kerivnika-kotina-scho-syagnula-u-karantin-300-tis-griven. При цьому дана стаття ніким не оспорювалась та не спростовувалась.

16.12.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем зазначено, що спірна інформація не є оціночним судженням, в розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію», оскільки містить фактичні дані про дії позивача та є можливість перевірити ці висловлювання на предмет відповідності їх дійсності, містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо, які зазвичай застосовуються при наданні критичної оцінки діяльності тієї чи іншої особи, порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди його діловій репутації, оскільки фактично відповідач поширює інформацію про порушення позивачем вимог законодавства щодо обмеження розміру заробітної плати, що не відповідає дійсності. Вважає, що у спірних правовідносинах присутні усі елементи правопорушення, наявність якого може бут підставою для задоволення позову про захист ділової репутації.

Відповідач правом подання заперечення на відповідь на відзив не скористався, сторонами додаткових заяв/клопотань не подано.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи 16.09.2020 о 13:37 год у мережі інтернет на веб-сайті інформаційного агентства Українські національні новини розміщено статтю під назвою «Неефективний менеджмент «Енегоатому» довів до злиднів національні АЕС» (адреса веб-сторінки - https://www.unn.com.ua/uk/publication/1891906-neefektivniy-menedzhment-energoatomu-doviv-do-zlidniv-natsionalni-aes). Вказана стаття містить, зокрема, такі висловлювання: «Але постанова Кабміну, схоже, була неписана для "Енергоатому". У квітні-травні керівник АЕС ОСОБА_1 отримав 421 тис. грн зарплатні, що у 10 разів більше визначеної Кабміном».

Вказані висловлювання позивач просить визнати недостовірною інформацією у вигляді фактичних тверджень та зобов`язати позивача спростувати дану інформацію.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем надано суду копію наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 52-н/к від 05.05.2020, довідку про доходи ОСОБА_1 .

Так, відповідно до наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 52-н/к від 05.05.2020 тимчасово виконуючим обов`язки президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ОСОБА_1 наказано установити з 02.04.2020 та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, посадовий оклад у розмірі 47230 грн.

Відповідно до довідки про доходи, виданої ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», у квітні 2020 року т.в.о. президенту ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_1 нараховано 44980,95 грн, у травні 2020 року - 47230,00 грн.

25.09.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про спростування недостовірної інформації, в якій вимагав опублікувати спростування поширених відомостей невідкладного розміщення протягом трьох календарних днів на офіційному інтернет-сайті https://www.unn.com.ua.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ст. 94 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Частиною 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною.

Згідно ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ст. 34 ГК України дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних із особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема статті 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити:

- чи мало місце поширення відповідачем інформації;

- чи стосувалася поширена інформація позивача;

- чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності;

- чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що спірна інформація була поширена відповідачем за адресою https://www.unn.com.ua/uk/publication/1891906-neefektivniy-menedzhment-energoatomu-doviv-do-zlidniv-natsionalni-aes та стосувалась позивача.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Відповідачем у статті за адресою https://www.unn.com.ua/uk/publication/1891906-neefektivniy-menedzhment-energoatomu-doviv-do-zlidniv-natsionalni-aes міститься чітке висловлювання щодо факту отримання ОСОБА_1 у квітні-травні 421000 грн заробітної плати. Враховуючи дату публікації статті мається на увазі отримання заробітної плати саме у квітні-травні 2020 року.

Позивачем у спростування наведених фактів надано суду довідку про доходи ОСОБА_1 у квітні та травні 2020 року саме на посаді тимчасово виконуючого обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом», згідно якої заробітна плата ОСОБА_1 склала 44980,95 грн у квітні 2020 року та 47230,00 грн у травні 2020 року.

При цьому позивачем у позовній заяві зазначено, що нарахована у березні заробітна плата виплачена ОСОБА_1 за іншою посадою (генерального директора ВП ЗАЕС) у квітні 2020 року, крім того у квітні 2020 року ним також отримано премію за іншою посадою (генерального директора ВП ЗАЕС).

В той же час як вбачається із відомостей сайту https://public.nazk.gov.ua вбачається, що ОСОБА_1 18.04.2020 подано електронну декларацію із поміткою «Форма змін» за 2020 рік, згідно якої 08.04.2020 ним отримано від ДП «НАЕК «Енергоатом» 125905 грн в якості заробітної плати за основним місцем роботи. 17.05.2020 ОСОБА_1 подано електронну декларацію із поміткою «Форма змін» за 2020 рік, згідно якої 07.05.2020 ним отримано від ДП «НАЕК «Енергоатом» 296309 грн в якості заробітної плати за основним місцем роботи. Загальний розмір коштів, отриманих як заробітної плати за основним місцем роботи у квітні-травні 2020 року, склав 422214 грн. При цьому вказані електронні декларації не містять відомостей про те, що вказані кошти отримані як заробітна плата на посаді генерального директора ВП ЗАЕС, а декларації подані ОСОБА_1 саме як т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом».

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

В свою чергу, згідно із п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини вбачається, що наведені висловлювання про заробітну плату ОСОБА_1 у квітні-травні 2020 року у розмірі 421 тис. грн не можуть беззаперечно вважатися такими, що не відповідають дійсності, враховуючи відкриті дані про доходи вказаної особи на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання. Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

В той же позивачем не надано суду належних доказів порушення спірною інформацією особистих немайнових прав позивача у контексті заробітної плати керівництва позивача.

Таким чином, враховуючи те, що судом не встановлено факту недостовірності спірної інформації, впливу діями відповідача на ділову репутацію позивача, як юридичної особи, суд дійшов висновку про відмову у визнанні спірної інформації недостовірною та зобов`язання відповідача спростувати таку інформацію.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмову у їх задоволенні у повному обсязі. Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 20.01.2021.

Суддя В.О.Демидов