ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 911/4055/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.

здійснивши розгляд у порядку письмового провадження касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Геліос"

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 (судді: Мальченко А.О., Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

1. Національний банк України,

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Скай Кепітал Менеджмент",

3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Правнича консалтингова група",

4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аккорд",

5. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 87 132 444,08 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позовних вимог та судових рішень

1.1. У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/4055/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - АТ "Дельта Банк") до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі - ДП "Укрспирт") за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 1) Національний банк України; 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Скай Кепітал Менеджмент"; 3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Правнича консалтингова группа" 4) Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аккорд"; 5) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії у розмірі 87 132 444, 08 грн.

1.2. 17.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Геліос" (далі - ТОВ "ФК "Геліос") звернулося до Господарського суду Київської області із заявою про заміну Позивача - АТ "Дельта Банк" його правонаступником - ТОВ "ФК "Геліос".

1.3. В обґрунтування поданої заяви про заміну Позивача правонаступником Заявник посилався на те, що в ході процедури ліквідації AT "Дельта Банк", прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення №1604 від 26.06.2019 про затвердження умов продажу активів AT "Дельта Банк" та за результатами проведення відкритих електронних торгів щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом №UKR- 2019-03, ТОВ "ФК "Геліос" стало переможцем торгів, у зв`язку з чим у подальшому між AT "Дельта Банк" та ТОВ "ФК "Геліос" укладений Договір №1962/К купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав від 26.09.2019, відповідно до Додатку №1 якого, банком було відступлено ТОВ "ФК "Геліос" як новому кредитору право вимоги за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013.

1.4. Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2020 у справі №911/4055/15 задоволено вищезазначену заяву та замінено позивача АТ "Дельта Банк" на його правонаступника - ТОВ "ФК "Геліос".

1.5. Судове рішення місцевого господарського суду мотивовано наявністю та доведеністю підстав для задоволення заяви про заміну Позивача його правонаступником.

1.6. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ДП "Укрспирт" звернулося до суду апеляційної інстанції з відповідною апеляційною скаргою.

1.7. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції від ДП "Укрспирт" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №911/4055/15 до набрання законної сили судовим рішення в іншій господарській справі №910/745/20 на підставі пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України.

1.8. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 зупинено апеляційне провадження у справі №911/4055/15 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/745/20.

Зупиняючи апеляційне провадження у справі, суд виходив із того, що правочин, на підставі якого здійснено заміну Позивача у даній справі, наразі оскаржується і дана обставина свідчить про її пов`язаність зі справою №910/745/20.

2. Короткий зміст касаційної скарги

2.1. Не погоджуючись із висновками апеляційного господарського суду, ТОВ "ФК "Геліос" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020, а справу передати до цього ж суду для продовження розгляду.

2.2. Скаржник вважає оскаржувану ухвалу у справі постановленою із порушенням норм процесуального права (статей 2, 227 Господарського процесуального кодексу України), що призвело до порушення прав Позивача на розумний строк розгляду справи судом. Зокрема, скаржник зазначає про відсутність підстав для зупинення провадження у цій справі до розгляду іншої справи №910/745/20, оскільки пов`язаність судової справи, в якій предметом спору є визнання недійсним договору, ніяким чином не унеможливлює вирішення поточного спору.

2.3. Також скаржник зазначає, що апеляційною інстанцією не було враховано висновків викладених у постановах Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №910/31771/15, від 08.10.2018 у справі №910/18618/17 та від 27.02.2019 у справі №308/5006/16-ц щодо зупинення апеляційного провадження.

2.4. Крім того, скаржник посилається на можливість подальшого перегляду ухвали місцевого суду (про заміну сторони у справі) за нововиявленими обставинами.

3. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

3.1. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

3.2. Підставою звернення з касаційною скаргою стала незгода скаржника із зупиненням провадження в цій справі до вирішення спору в іншій справі №905/276/20.

3.3. Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано нормами статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний або має право зупинити провадження у справі.

3.4. Так, відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

3.5. За змістом пункту 4 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

3.6. Враховуючи те, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення, то за обставин застосування вказаної норми, суди мають належним чином обґрунтувати висновки, яких дійшов суд при постановленні ухвали.

3.7. У разі застосування наведеної правової норми за вимогами статті 234 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали.

3.8. Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

3.9. Метою зупинення провадження в справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено.

3.10. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд, у кожному випадку, повинен з`ясувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

3.11. В контексті оскаржуваного рішення колегія суддів зазначає, що інститут правонаступництва в господарському процесі спрямований на забезпечення у встановленому законом порядку переходу (на підставі закону та/або правочину) усіх процесуальних прав та обов`язків учасника справи до іншої особи на будь-якій стадії господарського процесу.

3.12. Разом з тим, при прийнятті рішення щодо процесуального правонаступництва дії суду не є формальними, спрямованими лише на констатацію зазначеного факту, оскільки за змістом статті 52 Господарського процесуального кодексу України суд може прийняти рішення як про заміну, так і про відмову в заміні учасника справи, а, в окремих випадках, і щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі.

3.13. В такий спосіб, рішення щодо правонаступництва повинно відповідати основним вимогам до судового рішення щодо його законності та обґрунтованості (стаття 236 Господарського процесуального кодексу України), що включає до себе необхідність встановлення або перевірки юридичних фактів та обставин пов`язаних із переходом процесуальних прав та обов`язків.

3.14. За загальним правилом, у випадку заміни кредитора чи боржника на підставі правочину, суд виходить зі загальних засад цивільного законодавства, зокрема, свободи договору, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України), а також презумпції правомірності правочину (стаття 204 Цивільного кодексу України), яка встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

3.15. Водночас, за приписами частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Разом з тим, в межах існуючого судового процесу заінтересована особа не має можливості визнати недійсним правочин на підставі якого відбувся перехід прав та обов`язків, оскільки з урахуванням принципу диспозитивності господарського судочинства (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

3.16. Разом з тим, особа має право оспорити зазначений правочин, а право на звернення до господарського суду в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку гарантується та ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

3.17. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (стаття 4 Господарського процесуального кодексу України).

3.18. При цьому необхідно враховувати, що внаслідок прийняття рішення про правонаступництво особа вибуває зі складу спірного матеріального правовідношення, а процесуальні механізми її повернення у справу у зв`язку з не підтвердженням або скасуванням підстав для такого переходу в процесуальному законодавстві відсутні.

3.19. Зважаючи на вищевикладене, за змістом пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження учасником справи правочину на підставі якого відбувся перехід прав та обов`язків в іншій справі суд, у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства зобов`язаний зупинити провадження до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі (за виключенням випадків коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду).

3.20. З встановлених судом апеляційної інстанції обставин вбачається, що в ході процедури ліквідації AT "Дельта Банк", прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення №1604 від 26.06.2019 про затвердження умов продажу активів AT "Дельта Банк" та за результатами проведення відкритих електронних торгів щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом №UKR-2019-03, ТОВ "ФК "Геліос" стало переможцем торгів, у зв`язку з чим у подальшому між AT "Дельта Банк" та ТОВ "ФК "Геліос" був укладений Договір №1962/К купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав від 26.09.2019, відповідно до Додатку №1 якого, банком відступлено ТОВ "ФК "Геліос", як новому кредитору, права вимоги за договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013.

Північний апеляційний господарський суд також зазначив, що в межах справи №910/745/20 має бути встановлений преюдиціальний факт наявності/відсутності у АТ "Дельта Банк" майнових прав за договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 та, відповідно, факт наявності/відсутності у АТ "Дельта Банк" повноважень на укладення договору №1962/К від 26.09.2019 про передачу майнових прав на користь ТОВ "ФК "Геліос", адже ДП "Укрспирт" оспорює його дійсність з огляду на те, що договір кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 ним як позичальником у повному обсязі виконаний.

3.21. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про пов`язаність між собою даної справи та вищезазначеної, оскільки правочин, на підставі якого здійснено заміну Позивача у даній справі наразі оскаржується, а отже і про наявність підстав для зупинення апеляційного провадження у справі №911/4055/15 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/745/20.

3.22. В такий спосіб, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, а також вищевказані висновки цього суду, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає порушення норм процесуального права Північним апеляційним господарським судом під час постановлення оскаржуваної ухвали.

3.23. Доводи скаржника про можливість перегляду ухвали місцевого суду (про заміну сторони у справі) за нововиявленими обставинами спростовуються частиною першою статті 320 Господарського процесуального кодексу України зміст якої свідчить про те, що за нововиявленими обставинами може бути переглянуто не будь-яку ухвалу господарського суду, а лише ухвалу, якою закінчено розгляд справи.

3.24. При цьому, ухвалами, якими закінчено розгляд справи та які можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, є: ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі чи залишення позовної заяви без розгляду; про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; про скасування рішення третейського суду; про видачу виконавчого листа або відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду; ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення та закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду.

3.25. Разом із тим, інші ухвали судів не підлягають перегляду за нововиявленими обставинами, оскільки не відносяться до ухвал, якими закінчено розгляд справи.

3.26. Відповідно, не можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами і судові рішення судів апеляційної інстанції, ухвалені за результатами апеляційного перегляду ухвал судів першої інстанції, якими не закінчено розгляд справи.

Зазначена правова позиція є усталеною та викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 27.06.2019 у справі №127/2-н-439/09, від 13.02.2020 у справі №1711/712/12, від 06.03.2020 у справі №1121/1717/12-ц, від 11.11.2020 у справі №461/11703/15-ц та від 29.12.2020 у справі №904/5896/18 тощо.

3.27. Водночас, ухвала про заміну сторони у справі не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, оскільки остання приймається за наслідками вирішення процедурних питань під час вирішення спору по суті, що у свою чергу виключає можливість її перегляду за нововиявленими обставинами у випадку подальшого визнання недійсним зазначеного вище договору купівлі-продажу.

3.28. Твердження скаржника про порушення розумних строків розгляду справи внаслідок прийняття оскаржуваної ухвали апеляційним господарським судом не можуть бути взяті до уваги Верховним Судом з огляду на наведене.

3.29. Щодо доводів скаржника про наявність у матеріалах справи всіх доказів, які дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду у даній справі, то, за змістом імперативного припису частини другої статті 300 Господарським процесуальним кодексом України, суд касаційної інстанції не вправі розглядати й вирішувати питання, пов`язані з доказами і доказуванням у справі, а також встановленням та оцінкою обставин справи.

3.30. Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №910/31771/15, від 08.10.2018 у справі №910/18618/17 та від 27.02.2019 у справі №308/5006/16-ц не приймаються до уваги, оскільки провадження у зазначених справах зупинялось під час розгляду апеляційних скарг на рішення місцевих судів по суті спору, натомість у даній справі (№911/4055/15) спір не вирішений по суті, а апеляційне провадження зупинено під час здійснення апеляційного провадження з розгляду скарги на ухвалу господарського суду першої інстанції з процедурних питань, що є відмінним.

Крім того, як вже зазначалось вище, внаслідок прийняття рішення про правонаступництво особа вибуває зі складу спірного матеріального правовідношення, а процесуальні механізми її повернення у справу у зв`язку з не підтвердженням або скасуванням підстав для такого переходу в процесуальному законодавстві відсутні.

4. Висновки Верховного Суду

4.1. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

4.2. Відповідно до частини першої статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 309 Господарського процесуального кодексу України).

4.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права не отримали підтвердження, не спростовують його висновків, тому оскаржувану ухвалу апеляційного суду необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Оскільки у даному випадку справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат Касаційним господарським судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Геліос" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 у справі №911/4055/15 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв
Судді Т. Б. Дроботова
Ю. Я. Чумак