ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2021 Справа № 905/1912/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Хабарової М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа»
доДержавного підприємства «Торецьквугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна»
простягнення 246 862,52 грн
Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Торецьквугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» про стягнення основної заборгованості у розмірі 237584,79 грн, 3% річних у розмірі 6504,56 грн та інфляційних втрат у розмірі 2773,17 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання теплової енергії №50 від 02.11.2017, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за період з січня 2019 року по квітень 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 09.11.2020 відкрито провадження у справі №905/1912/20; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

01.12.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав суму основної заборгованості у розмірі 237584,79 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач можливістю подання відповіді на відзив відповідно до ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

02.11.2017 між Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Дзержинськтепломережа», яке змінило своє найменування та на даний час є Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» (теплопостачальна організація, позивач) та Державним підприємством «Торецьквугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» (споживач, відповідач) підписано договір на постачання теплової енергії №50 (далі - Договір).

Відповідно до умов вказаного Договору теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим Договором (п. 1.1 Договору).

У п. 10.1. Договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з 02.11.2017 та діє до 02.11.2020.

Відповідності з п. 5.1 Договору облік споживання теплової енергії проводиться: споживачам, що мають прилади обліку - за приладами обліку; споживачам, що не мають прилади обліку - згідно норми споживання теплової енергії на централізоване опалення 1 м2 площі, встановленої Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації від 15.11.2012 року №833.

На виконання умов Договору позивачем у період з січня 2019 року по квітень 2020 року подано теплову енергію до об`єктів відповідача, що підтверджується актами про підключення споживача до системи централізованого опалення від 01.11.2018, від 21.11.2019 та актами про відключення споживача від системи централізованого опалення від 10.04.2019, від 10.04.2020 копії яких містяться в матеріалах справи.

В матеріалах справи відсутні докази незгоди відповідача щодо виконання позивачем прийнятих на себе зобов`язань за договором.

З урахуванням викладеного, господарський суд приходить до висновку, що свої зобов`язання з подачі об`єкту споживача теплової енергії позивач виконав належним чином.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що основними обов`язками споживача є, у тому числі, додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 6.1 Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до тарифів, встановлених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах комунальних послуг від 01.02.2017 року №151 та складають для інших споживачів (крім населення): - теплова енергія 1 Гкал - 1588,41 грн (без ПДВ). У залежності від цін на енергоносії, встановлених Кабінетом Міністром України іншими органами влади, постачальниками енергоносіїв тариф може змінюватися без узгодження із споживачем, але у відповідності до діючого законодавства. Загальна сума договору складається з сум вартості місячних поставок теплової енергії за весь строк дії договору.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №151 від 01.02.2017 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» внесено зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 30.04.2015 №1390 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ОКП Донецьктеплокомуненерго» в абзац другий та третій пункту 1.3 пункту 1 викладено в такій редакції: тарифи на теплову енергію - 1588,41 грн/Гкал (без ПДВ).

Пунктом 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №151 від 01.02.2017 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» встановлено, що ця постанова набирає чинності з дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні газеті Урядовий кур`єр.

Вказана постанова офіційно опублікована у друкованому виданні газеті Урядовий кур`єр від 23.02.2017 №35.

Таким чином, тарифи на теплову енергію для споживачів ОКП Донецьктеплокомуненерго в сумі 1588,41 грн/Гкал (без ПДВ) вступили в дію з дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні газеті Урядовий кур`єр, тобто - 24.02.2017.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1391 від 09.11.2017 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» внесено зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 30.04.2015 №1390 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ОКП Донецьктеплокомуненерго в абзац другий та третій пункту 1.3 пункту 1 викладено в такій редакції: тарифи на теплову енергію - 1500,91 грн/Гкал (без ПДВ).

Пунктом 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1391 від 09.11.2017 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» встановлено, що ця постанова набирає чинності з дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні газеті Урядовий кур`єр.

Вказана постанова офіційно опублікована у друкованому виданні газеті Урядовий кур`єр від 28.11.2017 №224.

Таким чином, тарифи на теплову енергію для споживачів ОКП Донецьктеплокомуненерго в сумі 1500,91 грн/Гкал (без ПДВ) вступили в дію з дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні газеті Урядовий кур`єр, тобто - 29.11.2017.

Відповідно до п. 6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

У відповідності до п. 6.3 Договору споживач за 3-и дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість зазначеної в Договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Щомісяця теплопостачальна організація підтверджує використання коштів, актом приймання-передачі теплової енергії (п. 6.7 Договору).

На виконання умов Договору позивач за період з січня 2019 року по квітень 2020 року поставив, а відповідач прийняв теплову енергію на загальну суму 238533,89 грн, що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії за січень 2019 року на суму 38666,06 грн, за лютий 2019 року на суму 30021,04 грн, за березень 2019 року на суму 24128,65 грн, за квітень 2019 року на суму 10537,46 грн, за листопад 2019 року на суму 6666,56 грн, за грудень 2019 року на суму 22408,25 грн, за січень 2020 року на суму 35913,42 грн, за лютий 2020 року на суму 37246,73 грн, за березень 2020 року на суму 19139,48 грн, за квітень 2020 року на суму 13806,24 грн.

Вказані акти підписані представниками позивача та відповідача без зауважень і скріплені печатками сторін.

Для оплати наданих послуг з постачання теплової енергії, відповідачу виставлені відповідні рахунки №219_50 від 20.02.2019, №319_50 від 22.03.2019, №419_50 від 10.04.2019, №1119_50 від 26.11.2019, №1219_50 від 21.12.2019, №120_50 від 23.01.2020, №220_50 від 24.02.2020, №320_50 від 24.03.2020№420_50 від 16.04.2020, на загальну суму 238533,89 грн.

На вказаних рахунках міститься підпис відповідача про їх отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм ч. 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач свої зобов`язання за Договором виконав неналежним чином, за поставлену теплову енергію за період з січня 2019 року по квітень 2020 року розрахувався не в повному обсязі, перерахувавши позивачу кошти за поставлену теплову енергію у сумі 949,10 грн.

Таким чином, станом на час розгляду справи заборгованість відповідача за поставлену теплову енергію становить 237584,79 грн.

В той же час, судом встановлено, що 01.12.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав суму основної заборгованості у розмірі 237584,79 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Приписами ч. 6 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України).

У ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відзив на позовну заяву (який у своєму змісті фактично містить заяву про визнання позову в частині стягнення суми основного боргу) підписаний помічником директора з правових питань ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» - Орешкіною І.С., повноваження якої підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

Матеріали справи не містять доказів наявності обмежень вказаного представника відповідача на визнання позову.

Водночас, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку станом на дату розгляду справи відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену за договір на постачання теплової енергії №50 від 02.11.2017 у розмірі 237584,79грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 6504,56 грн та інфляційні втрати у розмірі 2773,17 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 6504,56 грн та інфляційних втрат у розмірі 2773,17 грн підлягають задоволенню за розрахунком позивача перевіреним судом та неоспореним відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на те, що заява про визнання позову (в частині суми основного боргу), яка міститься у змісті відзиву на позов (надійшла на адресу суду засобами поштового зв`язку - 01.02.2020), була подана відповідачем не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі №905/1912/20 ухвалою від 09.11.2020, тобто до початку розгляду судом справи по суті, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу з Державного бюджету України 1781,88 грн (50% судового збору, розрахованого за позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу).

В іншій частині судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, при поданні даного позову позивачем згідно платіжних доручень №2781 від 22.09.2020 та №2930 від 27.10.2020 сплачено судовий збір у загальному розмірі 3703,00 грн.

Судом розглядались позовна вимога майнового характеру про стягнення 246862,52 грн.

У відповідності до п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за зазначені позовні вимоги судовий збір у розмірі 3702,94 грн.

Таким чином 0,06 грн судового збору сплачено позивачем надмірно.

Вказана надмірно сплачена сума судового збору у відповідності зі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» буде повернута ухвалою суду позивачу за його клопотанням.

Керуючись ст.ст. 46, 73-80, 129, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 191, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (85200, Донецька обл., м.Торецьк, вул.Дружби, 19, ідентифікаційний код 33839013) в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» (85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Історична, 5, ідентифікаційний код 40420585) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька обл., м. Краматорськ, пров. Земляний, 2, ідентифікаційний код 03337119; поштова адреса: 85114, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Ємельянова, 69) в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» (85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Світла, 5, ідентифікаційний код 05540971) основну заборгованість у розмірі 237584 (двісті тридцять сім тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн 79 коп., 3% річних у розмірі 6504 (шість тисяч п`ятсот чотири) 56 коп., інфляційні втрати у розмірі 2773 (дві тисячі сімсот сімдесят три) грн 17 коп. та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 06коп.

3. Повернути Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька обл., м. Краматорськ, пров. Земляний, 2, ідентифікаційний код 03337119; поштова адреса: 85114, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Ємельянова, 69) в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» (85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Світла, 5, ідентифікаційний код 05540971) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1781 (одна тисяча сімсот вісімдесят одна) грн 88 коп., сплачений згідно платіжного доручення №2781 від 22.09.2020.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» та п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Хабарова