ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2021 р. Справа№ 910/16418/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 про повернення позовної заяви

у справі № 910/16418/20 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Петрицького 21"

про визнання внесків необґрунтованими, визнання рішення загальних зборів такими, що порушують права та інтереси "технічної меншості" співвласників, визнання рішення загальних зборів таким, що не відповідає кошторису, скасування рішення загальних зборів в частині

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Петрицького 21" про:

- визнання необґрунтованими визначені загальними зборами ОСББ "Петрицького 21", оформленими протоколом № 1 від 16.08.2019 (п.3, 3.1, 3.3, 3.4), внески співвласників б. 21 для забезпечення управління, утримання та експлуатації багатоквартирного будинку та прибудинкової території б. АДРЕСА_1 , а саме: вступний внесок до АОСББ "Відпочинок" в розмірі 500 грн. з квартири; додатковий внесок за послуги охорони б. 21 та прибудинкової території в розмірі 150 грн. з квартири та додатковий внесок за послуги консьєржів в розмірі 150 грн. з квартири.

- визнання рішення загальних зборів ОСББ "Петрицького 21", оформленого протоколом № 1 від 16.08.2019 (п.3, 3.1, 3.3, 3.4), щодо запровадження порядку/способу розподілу між співвласниками б. 21 вступного внеску ОСББ "Петрицького 21" в члени АОСББ "Відпочинок" в розмірі 500 грн з квартири, та щодо запровадження порядку/способу розподілу між співвласниками б. 21 додаткового внеску за охорону б. 21 та прибудинкової території в розмірі 150 грн з квартири та додаткового внеску за послуги консьєржів в розмірі 150 грн з квартири, за принципом: = "з однієї квартири", а не "пропорційно до загальної площі квартири", такими, що порушують права та інтереси "технічної меншості" співвласників б. 21 (позивача в тому числі).

- визнання рішення загальних зборів ОСББ б.21, оформленого протоколом №1 від 16.08.2019 про "3. Затвердити…: 3.1. разовий платіж на формування вступного внеску до АОСББ "Відпочинок" в розмірі 500 грн. з однієї квартири/нежитлового приміщення" таким, що не відповідає кошторису ОСББ "Петрицького 21", затвердженому рішенням загальних зборів "Петрицького 21", оформленого протоколом №1 від 16.08.2019.

- скасування рішення загальних зборів ОСББ б. 21 від 16.08.2019, оформленого протоколом №1 від 16.08.2019 в частині п. 3, 3.1, 3.3, 3.4 протоколу №1 від 16.08.2019.

- стягнути з відповідача відшкодування судових витрат позивача. Позивач має намір подати розрахунок судових витрат та суми компенсації за відрив від звичайних занять позивача та свідків по завершенню розгляду справи.

30.10.2020 позивачем подано уточнення позовних вимог, в яких ОСОБА_1 доповнив позов вимогою наступного змісту: «визнати незаконним рішення загальних зборів ОСББ "ПЕТРИЦЬКОГО 21" 01.08.2019, оформленого протоколом №1 від 16.08.2019 (п.3, 3.1, 3.3, 3.4) та рішення загальних зборів ОСББ "ПЕТРИЦЬКОГО 21" 28.02.2020, оформленого протоколом №2 від 14.03.2018 (п.4.2; 4.4; 4.7; 4.8), якими відповідачем запроваджено порядок/спосіб розподілу між співвласниками б. 21 витрат на управління, утримання та експлуатацію б. 21 «з однієї квартири», а не «пропорційно до загальної площі квартири».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі № 910/16418/20 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСББ "Петрицького 21" про визнання внесків необґрунтованими, визнання рішення загальних зборів такими, що порушують права та інтереси "технічної меншості" співвласників, визнання рішення загальних зборів таким, що не відповідає кошторису, скасування рішення загальних зборів в частині, визнано неподаною та повернуто заявникові.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 № 910/16418/20 та продовжити розгляд судом позовної заяви позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушенням норм процесуального права. Так, апелянт стверджує, що при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції невірно було застосовано приписи ст. 8 Закону України «Про судовий збір», яка визначає можливість звільнення від сплати судового збору у випадку підтвердження обставин перевищення розміру судового збору 5% розміру річного доходу заявника за попередній період. Висновки суду про недоведення позивачем наявності обставин незадовільного майнового стану саме на час звернення із відповідним позовом, за доводами апелянта, суперечать приписам п. 1 ч. 2 ст. 8 названого Закону. Скаржник зазначає, що ним було надано достатні докази неможливості сплати судового збору за подання позовної заяви з підстав незадовільного майнового стану позивача, а саме - відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за 2019 рік.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2020, справа № 910/16418/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Куксов В.В. (головуючий), Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 у справі № 910/16418/20 заяву про самовідвід суддів Куксова В.В., Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л. від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі № 910/16418/20 - задоволено. Матеріали справи № 910/16418/20 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020, справа № 910/16418/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі № 910/16418/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2020; справу № 910/16418/20 призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Згідно долучених до матеріалів справи повідомлень про вручення поштових відправлень № 521, № 530 сторонами отримано рекомендовану кореспонденцію суду 05.12.2020.

Отже в силу приписів п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України учасники справи належним чином повідомлені про перегляд ухвали Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі № 910/16418/20 в апеляційному порядку.

В межах встановлених судом процесуальних строків від ОСББ "Петрицького 21" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач зазначає, що місцевим господарським судом у відповідності до норм матеріального та процесуального права прийнято оскаржувану ухвалу. Відповідач звертає увагу на те, що ст. 8 Закону України «Про судовий збір» наділяє суд правом, а не обов`язком, на звільнення позивача від сплати судового збору. При цьому відповідач вказує на те, що на даний час позивачем подано 36 позовних заяв, які за своїм змістом містять тотожні позовні вимоги. Наведене, на переконання відповідача, є зловживанням процесуальними правами, а покладення на позивача обов`язку по сплаті судового збору є заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів.

Згідно з п. 6) ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявнику).

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки учасниками справи письмово викладено свою позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що предметом розгляду у даній справі, зокрема, є вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень загальних зборів ОСББ "ПЕТРИЦЬКОГО 21", оформлених протоколом №1 від 16.08.2019 та протоколом №2 від 14.03.2018. Тобто вимоги немайнового характеру.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2020 у задоволенні клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору відмовлено; позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено стороні строк на усунення недоліків позовної заяви.

Залишаючи без руху вищенаведену позовну заяву ОСОБА_1 , місцевий господарський суд виходив з того, що наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року, не достатньо для висновку про незадовільний майновий стан сторони, з огляду на подання позову в жовтні 2020 року.

30.10.2020 позивачем в системі «Електронний суд» сформовано та зареєстровано в автоматизованій системі «Діловодство спеціалізованого суду» за № 01-41/917/20 заяву про усунення недоліків, в якій ОСОБА_1 висловив свою незгоду з ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху та наполягав на наявності підстав для звільнення його від сплати судового збору в розмірі 8 408,00 грн.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, яку згідно ухвали суду від 30.10.2020 було залишено без руху, то в силу приписів ч. 4 ст. 174 ГПК України наявні підстави для її повернення.

Однак, з вищевикладеними висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 у розмірі 2102,00 грн.

Отже, виходячи з приписів вищенаведених норм чинного законодавства, судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви у даній справі становить 8 408,00 грн (2 102, 00 грн х 4 вимог немайнового характеру - станом на час постановлення ухвали про залишення позову без руху).

Разом з тим, при зверненні з позовною заявою позивачем було подано заяву про звільнення його від сплати судового збору, яка обґрунтована посиланням на незадовільний майновий стан та те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік.

На підтвердження вищенаведених обставин позивачем надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року, з яких вбачається, що загальний розмір нарахованого йому доходу за 2019 рік складає 5 533,57 грн.

За змістом ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Визначений ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких допускається, зокрема, звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду із заявою (скаргою), є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, із правового контексту наведених вище норм матеріального права слідує, що суд наділений правом на звільнення позивача від сплати судового збору, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу заявника - фізичної особи за попередній календарний рік. При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан такої особи закон не містить, а тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

З наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року вбачається, що сукупний обсяг отриманого ОСОБА_1 у 2019 році доходу є меншим розміру судового збору, який підлягає сплаті за подання даної позовної заяви. Тобто розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу заявника.

Беручи до уваги те, що заявник є суб`єктом, на якого розповсюджується дія законодавства щодо звільнення від сплати судового збору, судова колегія, оцінивши доводи, наведені скаржником на обґрунтування вимог заявленого ним клопотання, приходить до висновку, що у даному випадку має місце наявність обставин, які відповідають зазначеним вище критеріям та узгоджуються з наведеними законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для звільнення позивача від сплати судового збору в порядку ст. 8 Закону України «Про судовий збір», що, як наслідок, могло б зумовити вчинення судом такої процесуальної дії.

При цьому, апеляційна інстанція вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що подані позивачем відомості не доводять незадовільний стан позивача саме на час звернення його з відповідним позовом, оскільки звільнення від сплати судового збору за приписами вищенаведеної норми закону поставлено в залежність від з`ясування фактичних обставин перевищення розміру судового збору 5% сукупного доходу заявника саме за попередній період. Натомість судом першої інстанції було залишено поза увагою доведення позивачем належними засобами доказування неможливість сплати ним судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Колегія суддів, серед іншого, вважає за необхідне зауважити, що згідно ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 названого Закону).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви № 29458/04, № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ вказав, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France).

Крім того, у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Водночас особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати зазначені права без будь-яких перепон чи ускладнень. Можливість для особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду.

У пункті 52 рішення від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" (заява № 377/02) ЄСПЛ виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі "право на суд", яке згідно з практикою ЄСПЛ включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на "розгляд" спору судом (рішення у справі від 01.03.2002 "Кутіч проти Хорватії" (заява № 48778/99).

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 20.02.2014 у справі «Шишков проти Росії», також зазначав, що вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» від 26.07.2011, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Посилання відповідача щодо подання ОСОБА_1 значної кількості безпідставних позовів із тотожними позовними вимогами не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про звільнення його від сплати судового збору, оскільки, по-перше, безпідставність позовних вимог встановлюється судом за результатами розгляду спору. По-друге, вказані аргументи не спростовують незадовільний майновий стан позивача, а подання декількох позовів не виключає право особи на доступ до правосуддя.

Підсумовуючи викладене в його сукупності, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, при вирішенні питання щодо відкриття провадження у даній справі наведеного вище не врахував, та, відповідно, неправильно застосував приписи ст. 164 ГПК України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір", а тому його висновок щодо неподання позивачем доказів сплати судового збору в установленому законом розмірі, та наявності підстав для повернення позовної заяви згідно ч. 4 ст. 174 ГПК України, не можна визнати законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду про повернення позовної заяви у даній справі не можна визнати такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального та матеріального права при повному з`ясуванні усіх обставин, що мають значення для справи, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі № 910/16418/20 підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції. Апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 255, 269, п. 6 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі №910/16418/20 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі №910/16418/20 скасувати.

3. Справу № 910/16418/20 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець

Повний текст постанови складено 06.01.2021