ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2021 р. Справа № 910/13155/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Демидової А.М.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2020

у справі №910/13155/20 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Морозов Дмитро Олександрович"

про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення запису про право власності

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача повідомлений, але не з`явився;

- відповідача Єлисеєв Є.В. адвокат, посв. №7679/10 від 19.04.2019;

- третьої особи повідомлений, але не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 відмовлено ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 /скаржник) у відкритті провадження за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" (надалі ТОВ «Ріо Фін/товариство), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Морозов Дмитро Олександрович" (надалі реєстратор) про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення запису про право власності. Позовну заяву з доданими до неї документами повернуто заявнику.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказану ухвалу суду Господарського суду міста Києва.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 у справі №910/13155/20; розгляд справи призначено на 09.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 відкладено розгляд справи №910/13155/20 на 23.11.2020; запропоновано позивачу - ОСОБА_1 надати до Північного апеляційного господарського суду документи, зазначені у додатках до позовної заяви.

18.11.2020 від ОСОБА_1 надійшла заява про долучення до матеріалів судової справи позовної заяви з додатками.

Судове засідання, призначене на 23.11.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О., який не є суддею-доповідачем, у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 розгляд справи №910/13155/20 призначено на 13.01.2021.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2021 №09.1-08/21/21 відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/13155/20 у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.

Згідно із витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Демидова А.М., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказаним складом суду.

У судове засідання 13.01.2021 представники позивача та третьої особи не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду даної справи до суду не подали, а ухвалами Північного апеляційного господарського суду явка сторін та інших учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалася. Відтак, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу без представників позивача та третьої особи у справі.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу з додатками до неї, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47507524 та про припинення запису про право власності ТОВ «Ріо Фін» на квартиру АДРЕСА_1 . Звертаючись до Господарського суду міста Києва з цим позовом позивач, послався на те, що набув право власності на цю квартиру за договором купівлі-продажу від 19.10.2015, відповідно до якого ТОВ «ФК «Джерело Фінансів» як продавець та іпотекодержатель вказаної квартири у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки та для задоволення своїх вимог відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» відчужило її ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що вказаний правочин (договір купівлі-продажу) є правомірним та ніким не оспореним, а тому, іпотека є припиненою. Стверджує, що оскільки фактично відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки ще у 2015 році, а чинне законодавство не допускає наступного звернення на той же самий реалізований предмет іпотеки, то у державного реєстратора були відсутні правові підстави проводити реєстрацію звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Місцевий господарський суд повернув позивачу вказаний позов з тих підстав, що даний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 2, ч. 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 1 ГПК України визначено, що господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, згідно з ч.ч. 1, 3 статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №904/2526/18).

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18)).

Відповідно до положень статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 73, 76 ГПК України).

З викладеного слідує, що положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 у справі № 922/3582/19).

Суд зауважує, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Колегія суддів зазначає, що позивач - фізична особа не підприємець ОСОБА_1, звертаючись до місцевого господарського суду із позовом, так само як і до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, не довів належними та допустимими доказами того, що даний спір стосується правочину, укладеного позивачем для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Як вказувалося вище, ініційований позивачем спір стосується правомірності вчинення реєстраційних записів щодо майна, яке позивач вважає своєю власністю, а відтак, висновок місцевого господарського суду про те, що даний спір не належить до юрисдикції господарських судів є вірним.

Додані ОСОБА_1 до апеляційної скарги примірники договорів, як то: договір №45/07 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії від 14.06.2007,укладений між АКБ «Київ» та ВАТ АК «Укртранс» з додатками до нього, договір №30/04 факторингу (відступлення права грошової вимоги) від 30.04.2019, укладений між ТОВ «ФК Реверс Інвест» та ТОВ «Ріо Фін», акт приймання-передачі документації за цим договором від 30.04.2019, договір факторингу (відступлення права грошової вимоги) від 20.02.2019, укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «ФК «Реверс Інвест», акти приймання-передачі документації за цим договором від 20.02.2019, договір купівлі-продажу квартири від 19.102019, укладений між ТОВ «ФК «Джерело Фінансів» та ОСОБА_1 , тощо не свідчать про наявність зобов`язання ОСОБА_1 за основним договором (кредитним), який би був укладений між юридичними особами.

Згідно зі статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, вони проаналізовані судом апеляційної інстанції, їм дана належна оцінка, наслідком якої є ухвалення даної постанови.

Згідно з пункті 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала місцевого господарського суду у цій справі є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 у справі №910/13155/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 у справі №910/13155/20 залишити без змін.

Матеріали справи №910/13155/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 15.01.2021.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді А.М. Демидова

О.О. Євсіков