АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3065/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Бєляновського В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.11.2020

по справі №916/3065/20

за заявою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Балабана Опанаса Миколайовича

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 17076,21 грн та 1676,37 грн пені

ВСТАНОВИВ

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою до боржника - Фізичної особи-підприємця Балабана Опанаса Миколайовича про видачу судового наказу про стягнення заборгованості у розмірі 17076,21 грн та 1676,37 грн пені.

Заяву обґрунтовано неналежним виконанням боржником умов договору оренди нежитлового приміщення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.11.2020 відмовлено у задоволенні заяви Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Балабана Опанаса Миколайовича пені у розмірі 1676,37 грн.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції з посиланням на приписи ст. ст. 524, 533-535, 625, 549 ЦК України, ч. 1 ст. 230 ГК України зазначив, що штраф та пеня за своєю правовою природою не є грошовою заборгованістю за договором, а є видом штрафних санкцій, які боржник має сплатити кредиторові у разі невиконання/неналежного виконання зобов`язання, якщо така відповідальність передбачена договором або Законом.

За твердженням суду першої інстанції, вимога заявника про сплату боржником пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й має грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, який спрямований на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Тому, на думку місцевого господарського суду, вимоги про стягнення пені з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав таких нарахувань, періодів, тощо підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скарго, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.11.2020 по справі №916/3065/20, матеріали справи направити до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала винесена внаслідок неповного з`ясування всіх обставин справи, а саме неправильного застосування норм матеріального права, зокрема ст. 549 ЦК України.

Посилаючись на приписи ст.549 ЦК України скаржник зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Скаржник зазначає, що ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.

Як стверджує апелянт, судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали не було враховано позицію Верховного Суду у справі №916/125/18 від 24.07.2018, зокрема, що інфляційні та відсотки річні є грошовим зобов`язанням, так само як і пеня. Законодавець не обмежував поняття «грошової заборгованості», визначеної статтею 148 ГПК України, певним її видом, а лише обмежив сумою такої заборгованості - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.11.2020, визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною другою статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Наказне провадження, відповідно до частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частиною першою статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Стаття 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Балабана Опанаса Миколайовича 18 749,58 грн, з яких 17076,21 грн - заборгованості з орендної плати та 1673,37 грн - пені, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору оренди №4009 від 25.12.2008.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору оренди систематично не сплачує орендну плату та станом на 25.09.2020 заборгованість з орендної плати складає 17076,21 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також на підставі п. 5.2 договору оренди пеню у розмірі 1673,37 грн.

Статтею 759 ЦК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 283 ГК України, визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом статей 18, 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, стягувачем було заявлено вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Балабана Опанаса Миколайовича грошових зобов`язань, що виникли внаслідок невиконання ним договору поставки оренди №4009 від 25.12.2008 в частині своєчасного розрахунку за договором.

За змістом ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Отже, як вимогу, за якою може бути видано наказ про стягнення грошової заборгованості за письмовим договором відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, слід розуміти будь-яку вимогу про стягнення грошової суми заборгованості за договором, яка охоплює не тільки основний борг і проценти, але й неустойку, проценти річних та інфляційні втрати, за умови, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів при розгляді даної справи враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №903/125/18 щодо можливості стягнення у наказному провадженні як суми основного боргу, так і трьох відсотків річних, індексу інфляції та пені за відсутності доказів існування спору між сторонами з цього приводу.

Частина друга статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що в порядку наказного провадження здійснюється розгляд справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

При цьому, законодавець не обмежував поняття "грошової заборгованості", визначеної статтею 148 Господарського процесуального кодексу України, певним її видом, а лише обмежив сумою такої заборгованості - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Балабана Опанаса Миколайовича 17076,21 грн - заборгованості з орендної плати та 1673,37 грн - пені, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору оренди №4009 від 25.12.2008.

Доказів наявності спору щодо заявленої до стягнення суми, матеріали справи не містять.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для відмови у видачі наказу щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Балабана Опанаса Миколайовича пені у розмірі 1673,37 грн.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За статтею 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За результатами розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Одеської області від 04.11.2020 у справі №916/3065/20 скасуванню, а матеріали справи направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі статей 147-159 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею матеріалів справи до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним заяви, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.11.2020 у справі №916/3065/20 скасувати.

Справу №916/3065/20 передати до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 11.01.2021, у зв`язку із перебуванням колегії суддів у відпустці з 28.12.2020 по 31.12.2020 та з 04.01.2021 по 06.01.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Бєляновський В.В.