ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Справа № 902/1098/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Дужич С.П. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Полюхович І.Г.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 10.09.20р. суддею Маслієм І.В. об 11:39 год. у м.Вінниці, повний текст складено 21.09.20р. у справі № 902/1098/19

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України

до: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"

про стягнення 13753287,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №14/4-1478-19 від 10.12.2019 Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 13753287,57 грн., з яких: 10449915,14 грн - основного боргу, 1804884,37 грн - пені, 474770,94 грн - 3% річних та 1023717,12 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язків за договором продажу природного газу № 2025/1718-ЕЕ-1 від 15.01.2018, в частині здійснення оплат.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року у справі №902/1098/19 позов задоволено повністю. Cтягнуто з Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, буд. 13, м. Вінниця, Вінницька обл., 21100, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 200775,14 грн. основного боргу; 1023717,12 грн боргу з урахуванням індексу інфляції; 1804884,37 грн пені; 474774,94 грн 3% річних та 206299,31 грн витрат на сплату судового збору.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст.11, 15, 16, 525, 526, 530, 551, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 229, 230, 232, 233 ГК України, умови договору № 2025/1718-ЕЕ постачання природного газу від 15.01.2018, ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, суд вказав, що відповідачем оплату за переданий газ в розмірі 10449915,14 грн не здійснено, а тому сума основної заборгованості відповідача перед ПАТ НАК Нафтогаз України за поставлений природний газ у період з січня по березень 2018 становить 10449915,14 грн та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Крім того, суд прийшов до висновку про стягнення 3% річних, пені та інфляційних у повному обсязі та відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Не погодившись, з ухваленим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 10.09.2020 у справі №902/1098/19 в частині стягнення 3% річних та пені. Прийняти в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір пені до 18 048,84 грн.

Так, скаржник, з посиланням на ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України, постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 №18, рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вказує, що КП ВМР «ВМТЕ» знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані, що пов`язано з значною кількістю неплатежів різних категорій споживачів, проведенням ремонтних та профілактичних робіт тепломереж та теплоустаткування, на виконання яких витрачається вагома частина вільних обігових коштів, з метою забезпечення надання споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на належному рівні.

Відповідач є комунальним підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг споживачам, бюджетних коштів та є організацією, метою якої є перш за все надання соціально-значимих послуг. Вказує, що першочерговим завданням та метою діяльності їхнього підприємства є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії в першу чергу населенню, закладам соціальної сфери (дошкільні навчальні заклади - 51, загальноосвітні навчальні заклади - 38, заклади охорони здоров`я - 14, заклади позашкільної освіти - 2).

Звертає увагу, що розмір пені є непомірним тягарем для відповідача. В відзиві на позовну заяву відповідач клопотав про зменшення розміру пені до 18048,84 грн, проте місцевим господарським судом не надано належної оцінки таким обставинам, що власних грошових коштів для виконання договору у відповідача не було, що підтверджується наданими звітами про фінансові результати за 2017-2019 роки, звітом незалежного аудитора щодо річної фінансової звітності станом на 31.12.2018, в якому, зокрема, зазначено, що «існує суттєва невизначеність, що може поставити під значний сумнів здатність підприємства продовжувати свою діяльність на безперервній основі».

Крім того, зауважує, що судом першої інстанції було стягнуто 3% річних у більшому розмірі ніж просив позивач.

Відзиву на апеляційну скаргу від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не надійшло, що відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

Сторони не скористалися правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про дату, час та місце апеляційного перегляду справи повідомлялись заздалегідь та належним чином, про, що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 195-196).

Отже, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду учасників справи, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, явка учасників справи обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

15.01.2018 між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі позивач, в договорі Постачальник) та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (далі відповідач, в договорі Споживач) укладено договір № 2025/1718-ЕЕ постачання природного газу (далі Договір).

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача у січні - березні 2018 року природний газ на загальну суму 10449915,14 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, на який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Як стверджує позивач він належним чином виконував умови договору проте відповідачем оплату за переданий газ не здійснено. Таким чином, сума основного боргу станом на 30.09.2019 складає 10449915,14 грн. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не сплатив вказану суму коштів, позивач, нарахував 1804884,37 грн - пені, 474770,94 грн - 3% річних та 1023717,12 грн - інфляційних втрат, які він просить стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені відмовити повністю, або в разі задоволення стягнення пені зменшити суму пені до 18048,84 грн. Разом з тим, відповідачем зазначено, що він не відмовляється від виконання договірних зобов`язань, разом з тим не має змоги оплатити вищевказану заборгованість у зв`язку з тим, що підприємство знаходиться у важкому фінансово-економічному стані.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року у справі №902/1098/19 позов задоволено повністю. Cтягнуто з Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, буд. 13, м. Вінниця, Вінницька обл., 21100, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 200775,14 грн. основного боргу; 1023717,12 грн боргу з урахуванням індексу інфляції; 1804884,37 грн пені; 474774,94 грн 3% річних та 206299,31 грн витрат на сплату судового збору.

При цьому, як убачається із апеляційної скарги Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" не погоджується із вказаним рішенням в частині стягнення 3% річних та пені, просить прийняти в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір пені до 18 048,84 грн.

Таким чином, в силу вимог ст. 269 ГПК України судова колегія приходить до висновку, що відповідач не погоджується із прийнятим рішенням в частині відмови у зменшенні пені, та у стягненні 3% річних у більшому розмірі ніж просив позивач, а тому переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

За приписами частини першої статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Апеляційний господарський суд констатує, що реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами ст. 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що застосоване в ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанції користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи обставини, які мають значення.

Так, у постановах від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.20 у справі 909/1240/19 (909/1076/19), від 30.09.20 у справі №922/3667/19, від 10.12.20 у справі №904/6250/19 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

При цьому, суд першої інстанції в цій справі, відмовляючи відповідачеві у зменшені розміру пені встановив відсутність у даному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, оскільки заборгованість відповідача за договором виникла ще у 2018 році, разом з тим на день розгляду справи (вересень 2020 року) відповідачем не здійснено навіть часткового розрахунку за поставлений в січні-березні 2018 року природний газ. Крім того, місцевим господарським судом було враховано заперечення позивача щодо зменшення пені викладене у відповіді на відзив на позовну заяву.

Доводи відповідача щодо ненадання судом першої інстанції належної оцінки таким обставинам, що власних грошових коштів для виконання договору у відповідача не було, що підтверджується наданими звітами про фінансові результати за 2017-2019 роки, звітом незалежного аудитора щодо річної фінансової звітності станом на 31.12.2018, в якому, зокрема, зазначено, що «існує суттєва невизначеність, що може поставити під значний сумнів здатність підприємства продовжувати свою діяльність на безперервній основі» не беруться судовою колегією до уваги, так як було зазначено вище, зменшення розміру пені є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Отже, місцевий господарський суд, встановивши обставини, які свідчать про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, та врахувавши недоведеність з боку відповідача існування таких обставин, правомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені та прийняв рішення про задоволення позову про стягнення пені в повному обсязі.

Разом з тим, щодо стягнення 3% річних суд апеляційної інстанції зауважує таке.

Як убачається із позовної заяви позивач, зокрема, просив стягнути із відповідача 3% річних у розмірі 474770,94 грн. Вказана сума була перевірена судом першої інстанції та у мотивувальній частині вказано про її задоволення. Проте, як убачається із резолютивної частини рішення, суд стягнув із відповідача 474774,94 грн 3% річних, що є очевидною технічною опискою, яка підлягає виправленню судом першої інстанції у встановленому порядку, але не є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 10.09.2020 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на рішення господарського суду Вінницької області від 10.09.20 у справі № 902/1098/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 10.09.20 у справі № 902/1098/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу № 902/1098/19 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "13" січня 2021 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.