ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" січня 2021 р. Справа № 911/2584/20

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринославхліб»

до Дочірнього підприємства «Рітейл Центр»

про стягнення 55489,03 грн

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринославхліб» (далі - позивач, ТОВ «Катеринославхліб») з позовом до Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (далі - відповідач, ДП «Рітейл Центр») про стягнення 55489,03 грн, з яких: 55147,12 грн основного боргу, 227,94 грн пені та 113,97 грн 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № РЦ020361 від 17.01.2014 у частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.09.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи) та встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Через канцелярію суду 07.10.2020 від ДП «Рітейл Центр» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Так, на думку відповідача, відсутні належні докази здійснення поставки товару, оскільки видаткові накладні неналежним чином оформлені, зокрема, з них неможливо ідентифікувати особу представника покупця, з огляду на те, що наявний лише підпис та нерозбірливо написано прізвище, неможливо встановити повноваження особи, яка отримала товар, оскільки відсутня посада та будь-який документ на підтвердження повноважень, також відсутня печатка боржника (прямокутний штемпель не є печаткою підприємства для засвідчення здійснення його господарської діяльності).

Також відповідач вважає, що у ДП «Рітейл Центр» наявне право затримати розрахунки за товар, оскільки постачальником надано неналежним чином оформлені накладні, а також не надано супровідної документації, передбаченої п. 3.6. договору. Крім того, за твердженнями відповідача, за відсутності доказів реалізації товару, у відповідача не настає обов`язок по оплаті за договором.

Відповідач зазначає, що оскільки позивач не довів існування основного боргу, відповідно, пеня і 3% річних нараховано позивачем безпідставно.

Водночас відповідач зауважує, що ДП «Рітейл Центр» вже було сплачено кошти за отриманий товар після його реалізації, на підтвердження чого відповідач зазначив про долучення до відзиву копії відповідних платіжних доручень на загальну суму в розмірі 75000,00 грн.

Через канцелярію суду 26.10.2020 від ТОВ «Катеринославхліб» надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вважає аргументи відповідача необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Так, на думку позивача, з боку ТОВ «Катеринославхліб» надані разом з позовом товарно-транспортні накладні, складені за типовою формою 1-ТТН, затвердженою наказом Міністерства аграрної політики України від 06.06.2001 за № 153, та містять всі необхідні реквізити, які дозволяють ідентифікувати зміст та обсяг господарської операції. Також позивач вважає, що відсутність печатки відповідача на товарно-транспортних накладних або наявність лише кутового штампу не впливає на їх дійсність.

Крім того, зважаючи на викладені у відзиві доводи, у прохальній частині відповіді на відзив позивач виклав клопотання, у якому просить суд зобов`язати відповідача надати наступні докази:

- штатний розпис по магазину, розташованому у м. Дружківка на вул. Космонавтів, 50а, за період липень-серпень 2020 року (для визначення статусу зав. складу ОСОБА_1.);

- оборотно-сальдові відомості (доказ оприбуткування відповідачем товарів поставлених позивачем до магазинів у м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, 39 та в м. Дружківка, вул. Космонавтів, 50а);

- зареєстровані в Єдиному реєстрі податкові накладні по взаєморозрахункам з ТОВ «Катеринославхліб» за період з 01.07.2020 по 10.08.2020;

- докази щодо кількості отриманих/проданих/повернутих одиниць товару хлібобулочних виробів поставлених позивачем до магазинів за адресами м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, 39, та м. Дружківка, вул. Космонавтів, 50а станом на 01.09.2020 (зворотні накладні, відомості щодо залишків на складі відповідача, відомості про продані одиниці хлібобулочних виробів поставлених позивачем.

За твердженнями позивача, вказані докази необхідні для з`ясування, а також спростування обставин, на які посилається у своєму відзиві відповідач.

Суд, оцінивши вказане клопотання, дійшов висновку, що останнє за своїм змістом є клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 2 ст. 81 ГПК України встановлено, що у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд зазначає, що позивачем заявлено клопотання про витребування доказів з пропуском строку, встановленого у частині 2 ст. 80 ГПК України, без обгрунтування причин неможливості його подання у встановлений строк. Крім того заявлене клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 81 ГПК України, оскільки позивачем не зазначено яких заходів ним вжито для отримання таких доказів самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказу, а також причин неможливості отримати ці докази самостійно позивачем.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про залишення клопотання позивача про витребування доказів без задоволення.

Через канцелярію суду 30.11.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Розглянувши клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

За приписами ст. 12 ГПК України Господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що позивачем не наведено жодної з обставин, які можуть бути підставами для розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

Натомість суд враховує, що предметом спору є стягнення грошових коштів у розмірі 55489,03 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже дана справа є малозначною і має розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки в даному випадку справа є малозначною, яка розглядається тільки в порядку спрощеного позовного провадження, та подане клопотання не містить жодного обґрунтування щодо необхідності розгляду справи в порядку загального позовного провадження, суд приходить до висновку, що клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ДП «Рітейл Центр» (покупець) та ТОВ «Катеринославхліб» (постачальник) 17.01.2014 укладено договір № РЦ020361 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цій, узгоджених в специфікації. Поставка товару постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації покупцем через мережу магазинів «Фуршет».

За умовами п. 2.2. Договору Постачальник зобов`язаний поставити товар по накладним, в яких повинен вказати штрих-коди товару, які відповідають стандарту Європейського товарного коду (EAN), або 6-значні коди, присвоєні торгівельною мережею «Фуршет».

Згідно з п. 3.4. Договору пунктом поставки товару за цим Договором є склад покупця, адреса якого вказана в замовленні. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом постачальника. Витрати з транспортування товару до пункту поставки несе постачальник. Датою поставки є дата отримання покупцем товару на складі покупця. Товар поставляється на умовах DDP, що передбачені Інкотермс «Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати», введених в дію з 01.01.2000.

Пунктом 3.6. Договору обумовлено, що Постачальник при поставці відповідної партії Товару передає Покупцю наступну супровідну документацію:

- накладні, в яких повинно бути чітко зазначена кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ. Одиницею виміру кількості товару вважається одиниця виміру товару для продажу його кінцевому споживачеві в магазинах покупця («шт.», для штучного товару, «кг» для вагового). Постачальник несе відповідальність за арифметичні помилки в накладних;

- товарно-транспортні накладні;

- податкові накладні;

- належним чином завірені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності, в разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що не підлягають обов`язковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі;

- коригувальні податкові накладні у випадках повернення товару;

- погоджений з покупцем примірник замовлення.

У підпункті 3.7.1. сторони погодили, що у випадку, якщо товар не виходить на необхідний рівень продажу у роздрібній мережі покупця для вказаної категорії товару, або, якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився не якісним при тестуванні, покупець направляє на адресу уповноваженого представника постачальника повідомлення про обсяг та причини повернення товару, а також перелік торгівельних точок з яких постачальник зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання повідомлення від покупця вивезти такий Товар.

Відповідно до п. 5.1. Договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

За умовами п. 7.1. Договору покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (ціна без ПДВ та з ПДВ).

Загальна сума цього Договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка Товару (п. 7.8. Договору).

Згідно з п. 7.9. Договору оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після його реалізації кожні 14 (чотирнадцять) дні(ів). При цьому сторони домовилися про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (п`ятсот) грн з кожного магазину.

Пунктом 7.10. Договору передбачено, що покупець має право затримати розрахунки з Постачальником, зокрема, у випадку ненадання/надання неналежно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6. цього Договору - до моменту надання в повному обсязі належно оформленої супровідної документації.

Відповідно до п. 10.1. Договору останній набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017.

Додатковою угодою від 01.01.2018 до Договору сторони продовжили його дію до 31.12.2019, а також погодили, що термін дії цього Договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний місяць у випадку, коли жодна із сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої участі в цьому Договорі, але не пізніше, ніж за 7 (сім) календарних днів до закінчення терміну дії цього Договору.

У період з 08.07.2020 по 10.08.2020 постачальник передав, а покупець отримав товар на загальну суму 54387,18 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними на відпуск хлібобулочних виробів, а саме: № КВЮ00070503 від 08.07.2020 на суму 1696,56 грн; № КВЮ00070965 від 09.07.2020 на суму 164,70 грн; № КВЮ00070884 від 09.07.2020 на суму 1823,22 грн; № КВЮ00071449 від 10.07.2020 на суму 1621,74 грн; № КВЮ00071924 від 11.07.2020 на суму 226,08 грн; № КВЮ00071953 від 11.07.2020 на суму 1536,90 грн; № КВЮ00072257 від 12.07.2020 на суму 1447,44 грн; № КВЮ00072627 від 13.07.2020 на суму 1704,60 грн; № КВЮ00072709 від 13.07.2020 на суму 192,06 грн; № КВЮ00073033 від 14.07.2020 на суму 1766,40 грн; № КВЮ00073119 від 14.07.2020 на суму 174,00 грн; № КВЮ00073539 від 15.07.2020 на суму 1748,76 грн; № КВЮ00073997 від 16.07.2020 на суму 171,78 грн; № КВЮ00073952 від 16.07.2020 на суму 1927,50 грн; № КВЮ00074350 від 17.07.2020 на суму 1814,10 грн; № КВЮ00074755 від 18.07.2020 на суму 1552,50 грн; № КВЮ00074809 від 18.07.2020 на суму 180,84 грн; № КВЮ00075129 від 19.07.2020 на суму 1541,88 грн; № КВЮ00075515 від 20.07.2020 на суму 170,58 грн; № КВЮ00075506 від 20.07.2020 на суму 1755,66 грн; № КВЮ00075980 від 21.07.2020 на суму 1597,74 грн; № КВЮ00075998 від 21.07.2020 на суму 191,94 грн; № КВЮ00076343 від 22.07.2020 на суму 1874,46 грн; № КВЮ00076700 від 23.07.2020 на суму 1836,06 грн; № КВЮ00076743 від 23.07.2020 на суму 198,90 грн; № КВЮ00077040 від 24.07.2020 на суму 1848,84 грн; № КВ від 25.07.2020 на суму 187,86 грн; № КВЮ00077380 від 25.07.2020 на суму 1672,44 грн; № КВЮ00077695 від 26.07.2020 на суму 1560,12 грн; № КВЮ00078021 від 27.07.2020 на суму 177,36 грн; № КВЮ00078443 від 28.07.2020 на суму 178,80 грн; № КВЮ00078432 від 28.07.2020 на суму 1588,98 грн; № КВЮ00078795 від 29.07.2020 на суму 1728,00 грн; № КВЮ00079170 від 30.07.2020 на суму 174,60 грн; № КВЮ00079131 від 30.07.2020 на суму 1648,32 грн; № КВЮ00079535 від 31.07.2020 на суму 1508,10 грн; № КВЮ00079813 від 01 08.2020 на суму 1726,56 грн; № КВЮ00079845 від 01.08.2020 на суму 218,94 грн; № КВЮ00080135 від 02.08.2020 на суму 1453,68 грн; № КВЮ00080508 від 03.08.2020 на суму 1739,94 грн; № КВЮ00080574 від 03.08.2020 на суму 192,24 грн; № КВЮ00080901 від 04.08.2020 на суму 1518,18 грн; № КВЮ00080990 від 04.08.2020 на суму 163,86 грн; № КВЮ00081320 від 05.08.2020 на суму 1869,84 грн; № КВЮ00081723 від 06.08.2020 на суму 1846,08 грн; № КВЮ00081758 від 06.08.2020 на суму 169,08 грн; № КВЮ00082147 від 07.08.2020 на суму 1932,66 грн; № КВЮ00082706 від 08.08.2020 на суму 202,56 грн; № КВЮ00083382 від 10.08.2020 на суму 163,74 грн.

Товар згідно з указаними товарно-транспортними накладними поставлений на оптово-роздрібні магазини «Фуршет» м. Дружківка та м. Кривий Ріг. Про факт отримання ДП «Рітейл Центр» товару свідчать штампи оптово-роздрібних магазинів м. Дружківка та м. Кривий Ріг, а також підписи про отримання товару.

Відповідно до акта перевірки розрахунків між ДП «Рітейл Центр» та ТОВ «Катеринославхліб» за період з 01.07.2020 по 31.07.2020, який підписано та скріплено печатками сторін Договору, борг відповідача перед позивачем за всіма рахунками по взаємовідносинам з контрагентом станом на 31.07.2020 складає 117204,52 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що ТОВ «Катеринославхліб» зверталось до ДП «Рітейл Центр» з претензіями про оплату заборгованості за Договором, а саме: претензія за вих. № 200723/2 від 23.07.2020 щодо наявності станом на 22.07.2020 боргу в сумі 99845,07 грн; претензія за вих. № 200810/2 від 10.08.2020 щодо наявності станом на 10.08.2020 боргу в сумі 113536,26 грн.

Зі слів позивача, станом на день подання позовної заяви відповідь на претензії від відповідача не надходила.

Звертаючись з позовом до суду, позивач стверджує про те, що покупець не виконав зобов`язання з оплати поставленого товару та станом на 27.08.2020 ним допущено прострочення оплати за поставлений товар на суму 55147,12 грн згідно з товарно-транспортними накладними, які наведено у додатку № 1 до позовної заяви.

Зі свого боку, відповідач стверджує, що ним вже сплачено кошти за отриманий товар після його реалізації, на підтвердження чого долучив до відзиву копії платіжних доручень на суму 75000,00 грн, а саме: № 101646148 від 10.08.2020 на суму 50000,00 грн та № 101647232 від 17.08.2020 на суму 25000,00 грн.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абзац другий ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З долучених до позовної заяви товарно-транспортних накладних вбачається, що в період з 08.07.2020 по 10.08.2020 позивачем поставлено відповідачеві товар на загальну суму 54387,18 грн.

У матеріалах справи містяться платіжні доручення на загальну суму в розмірі 75000,00 грн з призначеннями платежу «оплата за ТНС зг. дог. РЦ020361 від 17.01.14», однак суд вважає, що останні не можуть вважатись доказами оплати вартості отриманого товару згідно з накладними, які долучено до позовної заяви, з огляду на відсутність у платіжних дорученнях реквізитів конкретних накладних, за якими здійснювались такі оплати.

Судом також враховано, що актом перевірки розрахунків за період з 01.07.2020 по 31.07.2020, який складено між ДП «Рітейл Центр» та ТОВ «Катеринославхліб», та у якому відображено спірні у даній справі поставки, зокрема, в період з 08.07.2020 по 31.07.2020, сторони зафіксували, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.07.2020 складає 117204,52 грн.

До того ж після підписання вказаного акта перевірки розрахунків позивачем з 01.08.2020 по 10.08.2020 здійснено поставку товару на суму в розмірі 13197,36 грн.

Отже не можуть вважатись належними доказами погашення заборгованості за переліченими вище товарно-транспортними накладними платіжні доручення № 101646148 від 10.08.2020 на суму 50000,00 грн та № 101647232 від 17.08.2020 на суму 25000,00 грн, оскільки останні не містять призначення платежу з посиланням на відповідні накладні, заборгованість за якими є предметом спору у даній справі.

Вказані платіжні доручення містять лише посилання в призначенні платежу на договір № РЦ020361 від 17.01.2014, заборгованість за яким станом на 31.07.2020 становила 117204,52 грн та, відповідно, збільшилась в період 01.08.2020 по 10.08.2020 на суму поставленого позивачем товару в розмірі 13197,36 грн.

Водночас зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не оспорює факт отримання товару, а посилається, зокрема, на те, що оскільки оплата за товар відповідно до Договору здійснюється лише після його реалізації, то, з огляду на відсутність доказів такої реалізації поставленого товару, у ДП «Рітейл Центр» ще не настав обов`язок по оплаті за Договором. Крім того відповідач посилається на неналежне оформлення накладних та ненадання позивачем супровідної документації, обумовленої пунктом 3.6. Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до умов п. 5.1. Договору перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі відповідача.

Згідно зі ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Разом з тим, згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відсутність у накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки/штампу самої юридичної особи, відсутність реквізитів довіреності на цю особу не може свідчити про те, що така особа є неуповноваженою чи що така накладна є неналежним доказом у справі. Водночас відтиск печатки/штампу на накладній є свідченням участі юридичної особи у здійсненні господарської операції за цією накладною.

Крім того матеріали справи свідчать про те, що позивач на виконання договірних зобов`язань з відповідачем здійснював перевезення та доставку хлібобулочних виробів, супроводжуючи кожну окрему партію товару спеціалізованою товарно-транспортною накладною за формою № 1-ТТН (хліб), яка затверджена наказом Міністерства аграрної політики України № 153 від 06.06.2001 «Про затвердження спеціалізованої форми первинного обліку товарно-транспортної накладної та Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої товарно-транспортної накладної на відпуск хлібобулочних виробів».

Так, відповідно до п. 1.1. Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої товарно-транспортної накладної на відпуск хлібобулочних виробів, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України № 153 від 06.06.2001, товарно-транспортна накладна за формою № 1-ТТН (хліб) - це єдиний первинний документ, який є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей підприємством, що здійснило їх відпуск, для дозволу на вивіз їх з території підприємства-постачальника, для оприбуткування їх підприємством-одержувачем, а також для складського, оперативного і бухгалтерського обліку товарно-матеріальних цінностей у межах України. Вона оформлюється виробником на кожний рейс автомобіля і для кожного вантажоодержувача окремо.

З огляду на викладене, судом відхиляються заперечення відповідача щодо неналежного оформлення накладних, які засвідчували здійснення господарських операцій сторонами.

Крім того ненадання позивачем супровідної документації, визначеної пунктом 3.6. Договору, за наявності первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати зазначену господарську операцію.

Суд звертає увагу, що будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з вимогою надати визначені договором належним чином оформлені документи, із встановленням при цьому розумного строку для їх передання, доказів відмови відповідача від договору та повернення отриманого товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки у повному обсязі, у відповідності до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами договору, відповідачем не надано.

Таким чином відповідач з часу отримання товару не скористався наданим йому нормами ст. 666 Цивільного кодексу України правом встановити позивачу строк для передачі документів, що стосуються товару, якщо відповідач вважав таку передачу необхідною, а в разі невиконання вказаних вимог - правом відмовитися від договору та повернути товар.

Водночас ненадання податкових накладних, посвідчень якості чи сертифікатів відповідності не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити переданий йому товар.

Також, заперечуючи проти позову, відповідач наголошував на тому, що строк оплати поставленого позивачем відповідачу товару не настав, оскільки у позивача немає відомостей щодо реалізації відповідачем поставленого товару.

Договором № РЦ020361 від 17.01.2014 передбачено обов`язок відповідача оплачувати поставлений позивачем товар після його реалізації кожні 14 днів (п. 7.9. Договору).

Водночас сторони передбачили у договорі право відповідача повернути позивачу товар у випадку, якщо він не виходить на необхідний рівень продажу у роздрібній мережі відповідача для вказаної категорії товару, або якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився неякісним при тестуванні, за умови повідомлення відповідачем позивача про обсяг та причини повернення товару, а також про перелік торгівельних точок, з яких позивач зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання такого повідомлення від відповідача вивезти вказаний товар (пп. 3.7.1 Договору).

Суд звертає увагу, що будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з повідомленням про повернення товару із зазначенням, що він не реалізований, не виходить на необхідний рівень продажу або сплинув його строк придатності чи з інших причин до суду не надано.

Таким чином суд вважає, що ненадання позивачем доказів реалізації товару не може свідчити про відсутність у відповідача обов`язку оплатити отриманий товар.

Отже судом відхиляються доводи відповідача про те, що у нього не виник обов`язок з оплати отриманого товару, оскільки за умовами відповідного договору товар переходить у власність покупця в момент приймання-передачі товару на складі покупця (п. 5.1 договорів), отже покупець за договором поставки має всі правомочності власника і вільно ним розпоряджається. Водночас у матеріалах справи відсутні докази реалізації товару, оскільки позивач не є особою, яка реалізовує переданий товар, а відповідачем не було надано належних доказів того, що товар не був реалізований.

Таким чином матеріали справи свідчать про те, що відповідач належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами заявлених до нього вимог не спростував, доказів повернення поставленого позивачем товару суду не надав.

З метою повного, всебічного та об`єктивного встановлення обставин справи, судом перевірено правильність розрахунку основної заборгованості, на підставі долучених до позовної заяви товарно-транспортних накладних, з яких, зі слів позивача, відповідачем допущено прострочення по оплаті, та встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується у розмірі 54387,18 грн.

При цьому судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12.09.2018 у справі № 910/22923/17, стосовно того що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За таких обставин позовна вимога про стягнення з відповідача 55147,12 грн основного боргу підлягає задоволенню частково в сумі 54387,18 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 227,94 грн пені, яка нарахована за загальний період з 25.08.2020 по 01.09.2020 від кожної товарно-транспортної накладної окремо.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 8.6. Договору сторонами погоджено, що у випадку затримки постачальником в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених даним договором, він зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Судом встановлено, що пунктом 8.6. Договору передбачено відповідальність постачальника перед покупцем. Умов про відповідальність покупця перед постачальником за несвоєчасну оплату товару договір № РЦ020361 від 17.01.2014 не містить.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 227,94 грн пені є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню судом.

Крім того позивач, вважаючи, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, просить суд стягнути з відповідача 113,97 грн 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на вимоги статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку позовних вимог та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що у відповідності до наявних матеріалів справи у суду відсутня інформація щодо конкретних дат та сум реалізації поставленого згідно з договором № РЦ020361 від 17.01.2014 товару, суд не вбачає за можливе в силу положень пункту 7.9. договору визначити конкретні дати виникнення у відповідача обов`язку з оплати, що є необхідним для визначення періоду прострочення та перевірки правильності здійснення позивачем розрахунку 113,97 грн 3% річних.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 113,97 грн 3% річних, оскільки вони не підтвердженні належними, допустимими, достовірними і вірогідними доказами та є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 54387,18 грн основної заборгованості.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринославхліб» (49034, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 78; ): 54387 (п`ятдесят чотири тисячі триста вісімдесят сім) грн 18 коп. заборгованості та 2060 (дві тисячі шістдесят) грн 26 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін