РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2021Справа № 910/15525/20

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Укрсвітлопроект»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайдхантер»

про стягнення 954 437,31 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсвітлопроект» (надалі - ТОВ «Укрсвітлопроект») звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайдхантер» (надалі - ТОВ «Тайдхантер») про стягнення 954 437,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого на підставі договору купівлі-продажу №УСП-132/1804 від 18.04.2019 товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 190 026,99 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 600 485,29 грн., 3% річних у розмірі 4 923,59 грн., інфляційних у розмірі 1 890,85 грн. та різниці у вартості поставленого товару у розмірі 157 110,59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала направлена на адресу місцезнаходження ТОВ «Тайдхантер» поштовим відправлення за №683, проте відправлення повернулось до суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Вказаний лист було направлено за офіційною адресою місцезнаходження відповідача, яка міститься у ЄДР, та надавалась у ЄДР самим відповідачем, а відтак, неотримання відповідачем поштового відправлення за вказаною ним самим адресою є свідомим діянням (бездіяльністю) самого відповідача, тому всі несприятливі наслідки такого неотримання покладаються на нього самого.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою відповідача, вважається днем вручення йому відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду від 28.10.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

В той же час, відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, свої пояснення стосовно позову до суду не подав.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

18.04.2019 між ТОВ «Укрсвітлопроект» (продавець) та ТОВ «Тайдхантер» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу №УСП-132/1804 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар за цінами, в асортименті (номенклатурі) та кількості згідно накладних, що є невід`ємними частинами договору, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такий товар (партію товару) згідно з умовами, передбаченими договором. Загальна кількість товару, яка продається по договору визначається протягом строку дії договору, з урахуванням кількості та асортименту (номенклатури) такого товару переданого покупцю.

Згідно з п. 3.7 Договору покупець сплачує за поставлений йому товар (партію товару) наступним чином:

3.7.1 70 (сімдесят) % вартості товару (партії товару), покупець сплачує на умовах попередньої оплати протягом 3 (трьох) календарних днів з дати отримання від продавця рахунку-фактури;

3.7.2 остаточний розрахунок у розмірі 30 (тридцять) % вартості товару (партії товару) покупець здійснює протягом 3 (трьох) календарних днів з дати поставки товару продавцем.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 637 501,27 грн., що підтверджується видатковими накладними №1121-003 та №1121-004 від 21.11.2019.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати 30 % вартості переданого на підставі Договору товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 190 026,99 грн. та заявляє про стягнення з відповідача різниці у вартості поставленого товару у розмірі 157 110,59 грн.

Укладений сторонами договір є договором купівлі-продажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні №1121-003 та №1121-004 від 21.11.2019) підтверджується факт передачі позивачем відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 637 501,27 грн.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.7.2 Договору відповідач мав оплатити 30% вартості поставленого товару до 25.11.2019.

Стосовно заявленої позивачем різниці у вартості поставленого товару у розмірі 157 110,59 грн., суд відзначає, що відповідно до п. 3.8 Договору якщо покупець прострочив оплату товарів більше ніж на 10 десять календарних днів і на дату оплати такої партії товару (оплату за який прострочено) курс гривні по відношенню до євро встановлений Національним банком України змінився, порівняно з тим, що був на дату поставки товару зазначеній у накладній більш ніж на 3%, покупець на вимогу продавця, зобов`язаний сплатити йому за поставлений товар суму в перерахунку на курс гривні по відношенню до євро, що встановлений національним банком України на день вимоги, якщо не вказано інше у специфікацій до договору. Вимога продавця про сплату курсової різниці оформлюється шляхом виставлення відповідного рахунку на суму курсової різниці вартості товару. Такий рахунок покупець зобов`язаний сплатити протягом 3 (трьох) банківських днів від дати його отримання.

Виходячи із змісту зазначеного пункту Договору, обов`язок відповідача із сплати позивачу курсової різниці виникає з моменту отримання відповідної вимоги, яка оформлюється шляхом виставлення відповідного рахунку на суму курсової різниці вартості товару, тобто умовами Договору визначений строк виконання такого грошового зобов`язання, який пов`язаний з моментом виставлення позивачем відповідачу відповідного рахунку, проте ані самого рахунку, ані доказів його виставлення відповідачу в матеріалах справи не міститься.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, суд доходить висновку про те, що рахунок різниці у вартості поставленого товару у розмірі 157 110,59 грн. позивачем відповідачу не виставлявся, а тому строк виконання грошового зобов`язання з оплати курсової різниці вартості товару згідно Договору не настав.

Відповідно до приписів ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто, важливою умовою застосування судом обраного позивачем способу захисту права або інтересу є його доведення останнім факту порушення такого права чи інтересу.

В той же час, судом встановлено, що на момент розгляду справи по суті строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати курсової різниці вартості товару не настав, а відтак підстав вважати наявним порушене право позивача щодо отримання грошових коштів у розмірі 157 110,59 грн. відсутні.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 190 026,99 грн. на підставі Договору. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Заборгованість з оплати різниці у вартості поставленого товару у розмірі 157 110,59 грн. на підставі Договору заявлена позивачем до стягнення з відповідача передчасно, оскільки строк виконання такого грошового зобов`язання не настав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Укрсвітлопроект» про стягнення з ТОВ «Тайдхантер» заборгованості є правомірними та обґрунтованими у розмірі 190 026,99 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у розмірі 600 485,29 грн., 3% річних у розмірі 4 923,59 грн., інфляційних у розмірі 1 890,85 грн. за загальний період прострочення з 25.11.2019 по 05.10.2020.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку з оплати переданого товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2 Договору за порушення строків оплати вартості товару, встановлених договором, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі 1 (одного) % від суми несплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Суд відзначає, що при розрахунку пені позивачем не дотримано вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Також, при здійсненні розрахунку пені позивачем не враховано положень статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідно до якої розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а відтак позивачем неправомірно нарахована пеня у розмірі 1% від суми несплаченого товару.

Крім того, суд звертає увагу на те, що нарахування пені обчислюється від суми саме простроченого платежу, а відтак пеня нарахована 25.11.2019 безпідставно, оскільки це є останній день виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого на підставі Договору товару.

Здійснивши власний розрахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 21 448,48 грн., нараховану за період прострочення з 26.11.2019 по 25.05.2020.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення вказаної норми передбачають нарахування 3% річних та інфляційних саме на прострочену суму, а відтак 3% річних та інфляційні нараховані 25.11.2019 безпідставно, оскільки це є останній день виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого на підставі Договору товару.

Здійснивши власний розрахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 4 471,84 грн. та інфляційні у розмірі 1 890,85 грн., нараховані за період прострочення з 26.11.2019 по 07.09.2020.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Тайдхантер» на користь ТОВ «Укрсвітлопроект» заборгованості у розмірі 190 026,99 грн., пені у розмірі 21 448,48 грн., 3% річних у розмірі 4 471,84 грн. та інфляційних у розмірі 1 890,85 грн. В задоволенні інших позовних вимог (пеня у розмірі 579 036,81 грн., 3% річних у розмірі 451,75 грн. та різниця у вартості поставленого товару у розмірі 157 110,59 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсвітлопроект» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайдхантер» (01021, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, будинок 9-Б, приміщення Д2-10; ідентифікаційний код 42395032) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсвітлопроект» (03110, м. Київ, вул. Максима Кривоноса, будинок 5/1; ідентифікаційний код 33152665) заборгованість у розмірі 190 026 (сто дев`яносто тисяч двадцять шість) грн. 99 коп., пеню у розмірі 21 448 (двадцять одна тисяча чотириста сорок вісім) грн. 48 коп., 3% річних у розмір 4 471 (чотири тисячі чотириста сімдесят одна) грн. 81 коп., інфляційні у розмірі 1 890 (одна тисяча вісімсот дев`яносто) грн. 85 грн. та судовий збір у розмірі 3 267 (три тисячі двісті шістдесят сім) грн. 57 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий