ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Справа № 902/274/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Гудак А.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВЕСТ-В" - адв. Попеско О.П.

відповідача ОСОБА_1 - адв. Бардіна О.О.

третьої особи - адв. Сувалов В.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги позивача ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Вінницької області від 28.08.2020 р. ухваленого суддею Маслієм І.В. у м.Вінниці, повний текст складено 07.09.2020 р.

у справі № 902/274/20

за позовом: ОСОБА_2

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВЕСТ-В"

до: ОСОБА_1

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд"

про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 28.08.2020 р. у справі № 902/274/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про управління майном від 10.05.2018 р.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 28.08.2020 р. у даній справі та постановити нове рішення про задоволення позову.

Вважає рішення Господарського суду Вінницької області від 28.08.2020 р. незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням та неправильним застосування судом норм процесуального та матеріального права.

Пояснює, що застосування судом такого способу захисту як визнання правочину недійсним у випадку неправомірній передачі корпоративних прав учасником інший особі спрямовується на забезпечення справедливості, добросовісності та розумності як загальних засад цивільного законодавства загалом, так і захист прав учасника корпоративних відносин від недобросовісної поведінки іншого учасника ТОВ «Конкорд» - ТОВ «БУД-ВЕСТ-В».

Оскільки без згоди позивача, без рішення загальних зборів, всупереч п. 8.2 Статуту, ОСОБА_1 передано третій особі - ТОВ "БУД-ВЕСТ-В" право управління корпоративними правами ОСОБА_1 , зміна учасника в управлінні ТОВ «Конкорд» істотно впливає на корпоративні права та інтереси позивача, як одного із засновників ТОВ «Конкорд». Позивач частково втрачає можливість керування справами підприємства та стає залежний від ТОВ "БУД-ВЕСТ-В", яке отримує 50% голосів на загальних зборах ТОВ «Конкорд» та його рішення має вирішальне значення в управлінні товариством. Таким чином, позивач втрачає право реалізувати свої корпоративні права - управління ТОВ «Конкорд» через Загальні збори учасників, оскільки правомочність прийнятих рішень неможливе за представництва на підставі оспорюваного договору відповідачем.

Право на участь в загальних зборах довіреної особи ОСОБА_1 має підтверджуватись належним чином, із визначенням переданих повноважень, що впливає на правомочність прийнятих рішень за участі ТОВ "БУД-ВЕСТ-В". Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний договір був укладений у належний спосіб та не потребував нотаріального посвідчення, оскільки майно передане за оспорюваним договором в управління, в розумінні норм закону не є нерухомим майном.

Посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.10.2018 р. у справі № 924/1096/17 де зазначено, що зміст договору не залежить від його назви, а залежить від умов, які відображені в договорі та дій сторін, які вчинено на його виконання. Доводить, оспорюваний договір від 10.05.2018 р. по своїй суті є договором про управління корпоративними правами між учасником товариства та іншою особою, має відповідати вимогам закону щодо договору управління корпоративними правами, безвідкличній довіреності (ст.ст.51-1,51-2 Закону України «Про господарські товариства») або корпоративному договору, безвідкличній довіреності з корпоративних прав (ст.ст. 7,8 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).

Зазначає, що незалежно від назви договору питання корпоративних прав учасників господарських товариств регулюється спеціальним законодавством. Згідно якого підпис учасника, який передає в управління свої корпоративні права підлягає нотаріальному посвідченню.

Посилається на правові позиції Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Просить суд врахувати викладені обставини і скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 28.08.2020 р. у справі № 902/274/20 та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсними договір про управління майном від 10.05.2018 р., укладений ОСОБА_1 та ТОВ "БУД-ВЕСТ-В".

ОСОБА_1 подав суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 28.08.2020 р. у справі № 902/274/20 є законним, обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Дане рішення ухвалене без порушень норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що договір від 10.05.2018 р. є домовленістю ОСОБА_1 та ТОВ «БУДВЕСТ-В», спрямованою на встановлення взаємовідносин між ними щодо управління часткою ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «КОНКОРД», тоді як ОСОБА_2 не є стороною спірного договору.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач не навів, яким чином договірні правовідносини між ОСОБА_1 та ТОВ «БУД-ВЕСТ-В» порушують його права та законні інтереси, і в чому саме полягає спір.

Вважає, що твердження скаржника про перехід права на частку не підтверджується доказами, є хибними, надуманими, такими, що не відповідають дійсними обставинам справи та нормам чинного законодавства. Укладення договору від 10.05.2018 р. узгоджується з наданими учасникам господарських товариств правами та обов`язками.

Просить суд залишити без змін рішення господарського суду Вінницької області від 28.08.2020 р. у справі № 902/274/20, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач ТОВ «БУД-ВЕСТ-В» подав суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення Господарського суду Вінницької області від 28.08.2020 р. у справі № 902/274/20 законним, обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Рішення ухвалене без порушень норм процесуального та матеріального права. Апеляційна скарга відповідачем не визнається повністю (заперечується).

Зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач не навів, яким чином договірні правовідносини між ОСОБА_1 та ТОВ «БУД-ВЕСТ-В» порушують його права та законні інтереси і у чому саме полягає спір між позивачем та відповідачами.

Скаржник у апеляційній скарзі спотворює правовідносини, які склались між ОСОБА_1 та ТОВ «БУД-ВЕСТ-В», посилається на нові підстави позову, які не зазначені у позовній заяві та не досліджувались у судовому засіданні.

Доводам скаржника, що зміна учасника в управлінні ТОВ «Конкорд» істотно вливає на корпоративні права та інтереси позивача, а останній частково втрачає можливість керування справами підприємства та стає залежним від ТОВ «БУД-ВЕСТ-В» також надана правова оцінка судом першої інстанції. Так позиція пов`язана виключно з підміною поняття «управління майном» та «зміна учасника товариства» та жодним чином не доводиться наявними в справі доказами.

Вважає також, що скаржником не наведено будь-яких порушень норм процесуального, або матеріального права, натомість в апеляційній скарзі наведені нові підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції без підтвердження належними доказами.

З урахуванням викладеного просить суд рішення Господарського суду Вінницької області від 28.08.2020 р. у справі № 902/274/20 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд" відзиву на апеляційну скаргу суду не подало.

В судове засідання у приміщення апеляційного суду позивач ОСОБА_2 чи його представник не з`явився; про час і місце розгляду справи суд повідомив учасників справи в установленому законом порядку.

Зокрема, матеріалів справи вбачається, що апеляційний господарський суд ухвали про відкриття апеляційного провадження і призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції та відкладення розгляду справи своєчасно направив позивачу ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Ухвали, надіслані позивачу рекомендованим листом з повідомленням та повернуті на адресу апеляційного господарського суду з причини "адресат відсутній за вказаною адресою " /а.с. 51-53 у т. 2/. Адреса позивача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 . підтверджена матеріалами справи та зазначена в позовній заяві та в апеляційній скарзі самим позивачем ОСОБА_2 . Відомості про іншу адресу відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України суду не повідомленні.

Отже, ухвали суду були надіслано за належною адресою (тобто - повідомленою суду позивачем), і повернуто підприємством зв`язку з посиланням, що адресат відсутній за вказаною адресою, тому вважається, що позивач/скаржник повідомлений про час і місце розгляду справи судом в установленому порядку.

Згідно з ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі "Пономарьов проти України", де зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Отже, сторони зобов`язані виявляти належну зацікавленість у розгляді справи, що узгоджується з позицією, викладеною у рішеннях Європейського суду з прав людини, та нормами ст..42 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні представники Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВЕСТ-В", ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" заперечили доводи апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД-ВЕСТ-В", ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд", вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд" є юридичною особою, засновниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується п.2.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд", затвердженого протоколом № 34 зборів учасників Товариства від 24.10.2013 р. та зареєстрованого 05.12.2013 р. /а.с. 28-54 у т.1/.

Відповідно до п. 7.1 Статуту статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд"/третьої особи складається з вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу Товариства становить 817000,00грн.

Згідно з п.7.1.1. ОСОБА_3 належить 408500,00 грн, що становить 50 відсотків статутного капіталу Товариства, і згідно з п.7.1.2. ОСОБА_1 належить 408500,00 грн., що становить 50 відсотків статутного капіталу Товариства.

Відповідно до п.8.2 Статуту ТОВ "Конкорд" учасник, який бажає передати свою частку (її частину) третій особі, може здійснити це тільки після одержання згоди загальних зборів учасників на передачу частки (її частини).

Матеріалами справи підтверджено, що 10 липня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу частки в Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд". Згідно вказаного договору ОСОБА_1 відчужив свою частку в розмірі 50% статутного капіталу ТОВ "Конкорд" на користь ОСОБА_4 /а.с. 116-118 у т.1/.

12.03.2018 р. ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу частки в статутному капіталі від 10.07.2017. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.08.2018 р. у справі № 902/117/18 визнано недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Конкорд" від 10.07.2017 р. Рішення набрало законної сили відповідно до ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду 23 жовтня 2018 року /а.с. 63-74 т.1/.

Окрім того, згідно з ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25.04.2016 р., у справі № 757/19610/16-к про накладення арешту на майно в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000362 від 10.03.2015 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України накладено арешт на грошові кошти в розмірі 408500,00 грн., що належать ОСОБА_1 та є частиною статутного фонду ТОВ "Конкорд", а також дивіденди, що повинні бути виплачені, та заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження корпоративних прав ОСОБА_1 , які належать йому як співзасновнику ТОВ "Конкорд".

10.05.2018 р. ОСОБА_1 як установник управління та Товариств з обмеженою відповідальністю "БУД-ВЕСТ-В" як управитель уклали договір про управління майном, за умовами якого сторони погодили, що в порядку та на умовах, передбачених цим договором, установник управління передає управителю майно в управління, а управитель зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління /а.с. 34-37 у т.1/.

На умовах договору в управління передається майно, яке належить установнику управління на праві власності, а саме: - частка у розмірі 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" (), в розмірі 408500,00 грн. Право установника управління на зазначену частку засвідчується статутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" з усіма змінами та доповненнями, зареєстрованими Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області (п.1.2. оскаржуваного договору).

Управитель діє без довіреності згідно статті 1033 Цивільного кодексу України на виконання цього договору (п.1.3. оскаржуваного договору).

Управитель управляє майном відповідно до умов цього договору. Управитель управляє майном особисто. Управитель може доручити іншій особі (замісникові) вчиняти від його імен: дії, необхідні для управління майном, при ньому управитель відповідає за дії обраного ним замісника як за свої власні дії. У разі виникнення потреби здійснення операцій з майном управитель зобов`язується отримати необхідні дозволи (ліцензії), передбачені законодавством України на здійснення відповідної діяльності, зокрема ліцензію на здійснення професійної діяльності на фондовому ринку з приводу управління цінними паперами. Управитель, попередньо отримавши згоду установника управління, може доручите здійснення операцій з майном суб`єктам підприємницької діяльності які здійснюють професійну діяльність на фондовому ринку, зокрема торговцям цінними паперами. Строк, на який майно передається в управління, становить 49 (сорок дев`ять) років. Майно, що передається в управління відокремлене від іншого майна Установника управлінні та від майна управителя. Управитель не має права використовувати чи розпоряджатися будь-яким іншим майном Установника управління, окрім, того, що прямо вказано в пункті 1.2. цього договору. Управителю заборонено залучати будь-яке інше майно установника управління, для забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" або управителя. Установник управління не відповідає за жодними зобов`язаннями управителя та/або Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД", які виникли внаслідок чи у зв`язку з отриманням кредитів, позик, отримання чи надання фінансової допомоги, видачі векселів, укладенням господарських договорів, виплати заробітної плати, сплати податків та зборів, відчуження чи набуття будь-якого майна і тому подібне (п. 2.1. - 2.5. оскаржуваного договору).

За умовами п. 2.8. та 2.9. договору, зійснюючи управління майном, управитель на власний розсуд від свого імені та в інтересах установника управління може вчиняти будь-які дії та правочини, щодо майна, володіти, користуватися і розпоряджатися майном в межах, наданих законом та договором. Управитель з метою забезпечення належного управління майном має право:

- брати участь у загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" та підписувати протоколи загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД";

- голосувати по всіх питаннях, з яких приймаються рішення загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД";

- від імені Установника управління підписувати статутні документи Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД", зміни, доповнення та нові редакції цих документів;

- висувати кандидатів у виборні органи Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" та бути обраним у виборні органи Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД", вчиняти дії про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД";

- затверджувати плани діяльності Товариства, річні результати діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД", звіти про їх виконання та висновки ревізійної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД";

- затверджувати внутрішні документи Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД", визначати організаційну структуру Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД";

- визначати порядок покриття збитків, отримання прибутку від діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" та отримувати дивіденди;

- вносити пропозиції щодо порядку денного загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД";

- вимагати скликання загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" з будь-яких питань;

- вимагати розгляду загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" будь-яких питань, що стосуються діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД";

- вносити пропозиції щодо проектів рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД";

- вимагати надання протоколів загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" і одержувати засвідчені витяги з них;

- отримувати повну інформацію про діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД";

- знайомитися з документами Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД";

- підписувати та подавати від імені Установника управління щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" листи, заяви, клопотання, протоколи та інші документи та відкликати подані заяви;

- звертатись в судові та правоохоронні органи з питань, пов`язаних з Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД", з метою захисту порушених та оспорюваних прав Установника управління;

- виконувати всі інші дії, пов`язані з Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД", які будуть необхідними для правильного і ефективного ведення справ та захисту інтересів Установника управління;

- здійснювати необхідні платежі щодо управляння часткою в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД".

У відповідності до п. 2.10. - 2.14. договору управитель, вчиняючи фактичні та юридичні дії, пов`язані з управлінням майном, зобов`язаний повідомляти осіб, з якими він вчиняє правочини, про те, що він є управителем, а не власником майна. Усі вигоди від майна, переданого в управління; належать установникові управління. Управитель має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на майно відповідно до чинного законодавства України. майно вважається переданим з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі майна, який є невід`ємною частиною даного договору. Конфіденційна інформація, яка стала відомою управителю під час управління майном не підлягає розголошенню і може надаватися третім особам лише за попередньою згодою установника управління

За здійснення управління майном протягом всього строку управління управитель отримує від установника управління винагороду, розмір якої становить 90 % (дев`яносто відсотків) від суми виплачених установнику управління дивідендів та отриманих доходів/вигод від майна. Плата, зазначена в п. 3.1. цього договору, утримується управителем в грошовій формі з отриманих установником управління дивідендів або інших доходів/вигод від майна в строк не пізніше 10 календарних днів з дати їх отримання. Управитель має право на відшкодування необхідних витрат, зроблених ним у зв`язку з управлінням майном. Вигода (дохід), що отримується управителем від управлінням майном зараховується на окремий банківський рахунок, як це вказано в пункті 2.7 цього договору, та підлягає виплаті установнику управління в порядку, визначеному установником управління в окремому листі, направленому управителю згідно пунктів 7.1. та 7.2 цього договору за виключенням утриманої Управителем винагороди за управління майном (п. 3.1. - 3.8. договору).

Відповідно до п. 5.1. - 5.4. договір укладений на сорок дев`ять років. Цей договір припиняється у разі закінчення строку цього договору. У разі припинення цього договору майно повертається установникові управління. У разі переходу права власності на майно від установника управління до іншої особи, цей договір не припиняється, крім випадків, коли право власності на майно переходить внаслідок звернення на нього стягнення.

Звертаючись до Господарського суду Вінницької області з позовом у даній справі та в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводить, що Як зазначено позивачем в позовній заяві, частка в статутному капіталі ТОВ "Конкорд" не може бути предметом договору управління майном, оскільки не являється майном. Сам зміст правочину відповідає змісту безвідкличної довіреності з корпоративних прав, тому підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". Разом з тим, оспорюваний договір не посвідчений нотаріально, тому відповідно до ст. 220 ЦК України такий договір є нікчемним.

Крім того, 10.07.2017 ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Конкорд", відповідно до якого відчужив свою частку в розмірі 50% статутного капіталу ТОВ "Конкорд" на користь ОСОБА_4 . Відповідно, ОСОБА_1 передав частку в розмірі 50% статутного капіталу ТОВ "Конкорд" в управління ТОВ "БУД-ВЕСТ-В" 10.05.2018 - в період, коли не володів часткою в статутному капіталі ТОВ "Конкорд".

Також позивачем зазначено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25.04.2016р, у справі № 757/19610/16-к накладено арешт на частку в статутному капіталі ТОВ "Конкорд" яка належить ОСОБА_1 . З огляду на викладене ОСОБА_1 не мав прав на розпорядження своєю часткою на момент вчинення оспорюваного правочину, а тому позивач звернувся до суду з позовом у даній справі про визнання недійсним договору про управління майном, який 10.05.2018 р. укладений відповідачами.

Дата укладання договору 09 травня 2018 року, як зазначає позивач у позовній заяві, є очевидною помилкою, оскільки за змістом позову ним оспорюється саме договір про управляння майном, долучений до позовної заяви, який був укладений відповідачами 10 травня 2018 року /а.с.34-37 у т.1/.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, а тому обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з ст. 1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Відповідно до ст. 1030 ЦК України предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно. Не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом. Майно, передане в управління, має бути відокремлене від іншого майна установника управління та від майна управителя. Майно, передане в управління, має обліковуватися в управителя на окремому балансі, і щодо нього ведеться окремий облік. Розрахунки, пов`язані з управлінням майном, здійснюються на окремому банківському рахунку. Майно, набуте управителем у результаті управління майном, включається до складу отриманого в управління майна.

Згідно з ст. 1031 ЦК України договір управління майном укладається в письмовій формі. Договір управління нерухомим майном підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 1035 ЦК України істотними умовами договору управління майном є: 1) перелік майна, що передається в управління; 2) розмір і форма плати за управління майном.

Договір про управління майном, 10.05.2018 р. ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "БУД-ВЕСТ-В" уклали де передбачили, що Установник управління передає Управителю майно в управління, а Управитель зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах Установника управління. В управління передається майно, яке належить Установнику управління на праві власності, а саме: - частка у розмірі 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" в розмірі 408500,00 грн.

Згідно з ст. 1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Відповідно до ст. 1030 ЦК України предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно. Не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом. Майно, передане в управління, має бути відокремлене від іншого майна установника управління та від майна управителя. Майно, передане в управління, має обліковуватися в управителя на окремому балансі, і щодо нього ведеться окремий облік. Розрахунки, пов`язані з управлінням майном, здійснюються на окремому банківському рахунку. Майно, набуте управителем у результаті управління майном, включається до складу отриманого в управління майна.

Згідно з ст. 1031 ЦК України договір управління майном укладається в письмовій формі. Договір управління нерухомим майном підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 1035 ЦК України істотними умовами договору управління майном є: 1) перелік майна, що передається в управління; 2) розмір і форма плати за управління майном.

Оспорюваний договір про управління майном, укладений відповідачами 10.05.2018 р., за своєю формою та змістом відповідає нормам ст. 1029,1030 ЦК України. При цьому за змістом договору його предметом є майно як частка в статутному капіталі, що не потребує нотаріальної форми відповідно до норм ст. 1031 ЦК України.

Згідно з ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Частка в статутному капіталі Товариства є об`єктом цивільних прав, або, інакше кажучи, майном у розумінні ст. 190 ЦК України, однак не підпадає під визначення нерухомого майна, оскільки згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Доводи позивача, що до оспорюваного договору від 10.05.2018 р. мають бути застосовані норми ст.51-2 Закону України «Про господарські товариства» також є безпідставними, оскільки укладений сторонами договір не є безвікличною довіреністю за змістом зі ст.51-2Закону України "Про господарські товариства". Така довіреність є одностороннім правочином, у якому одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматись від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Зміст оспорюваного договору не відповідає наведеній нормі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний договір не є відчуженням майна чи корпоративних прав та не тягне за собою внесення змін до установчих документів Товариства щодо зміни складу учасників (засновників), а лише надає власнику можливість здійснювати свої корпоративні права по управлінню Товариством через Управителя. Тому безпідставними є доводи скаржника про те, що внаслідок укладення договору про управління майном порушено арешт на частку ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ "Конкорд", який накладено за ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25.04.2016р, у справі № 757/19610/16-к, оскільки оспорюваний договір в розумінні норм закону не є відчуженням корпоративних прав та не тягне за собою внесення змін до установчих документів товариства щодо зміни складу учасників (засновників), а лише надає власнику здійснювати свої корпоративні права по управлінню товариством через управителя.

Так само, на момент вчинення оспорюваного правочину не перейшла від ОСОБА_1 до ОСОБА_4 частка в статутному капіталі ТОВ "Конкорд" за договом купівлі-продажу, оскільки договір залишився нереалізованим і в подальшому - визнаний недійсним за рішенням суду, про що зазначено вище.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.

Позивач стверджує, що зміна учасника в управлінні ТОВ «Конкорд» істотно впливає на корпоративні права та інтереси позивача, як одного із засновників ТОВ «Конкорд». Позивач частково втрачає можливість керування справами підприємства та стає залежний від ТОВ "БУД-ВЕСТ-В", яке отримує 50% голосів на загальних зборах ТОВ «Конкорд» та його рішення має вирішальне значення в управлінні товариством. Таким чином, позивач втрачає право реалізувати свої корпоративні права - управління ТОВ «Конкорд» через Загальні збори учасників, оскільки правомочність прийнятих рішень неможливе за представництва на підставі оспорюваного договору відповідачем.

За змістом статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Отже, реалізація корпоративних прав позивача так само як прав іншого учасника ТОВ «Конкорд» - відповідача ОСОБА_1 обумовлена однаково часткою в статутному капіталі, оскільки кожен з них має 50% голосів на загальних зборах ТОВ «Конкорд». Передача одним з учасників управління своїми корпоративними правами іншій особі не порушує цей порядок реалізації права і не порушує положень п.8.2 статуту ТОВ «Конкорд», оскільки частка не відчужена.

Стверджуючи, що зміна учасника в управлінні ТОВ «Конкорд» істотно впливає на корпоративні права та інтереси позивача,/скаржника, останній не наводить, у чому полягає порушення його прав і яким чином вони порушені в результаті укладення спірного договору між відповідачами. Жодного доказу на підтвердження такого порушення позивач/скаржник суду не надав.

Разом з тим, суду наданий протокол загальних зборів учасників товариства № 44 від 04.06.2018 р. З протоколу вбачається, що після укладення оспорюваного правочину відбулись загальні збори, на яких були присутні ОСОБА_2 та уповноважений представник учасника ОСОБА_1 - ТОВ "БУД-ВЕСТ-В" в особі директора. З протоколу вбачається, що обидва учасники, зокрема, позивач приймали участь у вирішенні питань порядку денного - про внесення змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та подання документів для державної реєстрації змін до відомостей щодо товариства щодо виключення ОСОБА_5 та призначення ОСОБА_6 як керівника товариства тощо /а.с. 172-174 у т.1/. Протокол підписаний ОСОБА_2 як головою зборів та секретарем зборів.

Отже, такий протокол спростовує доводи позивача про те, що він втрачає право реалізувати свої корпоративні права та можливість керування справами підприємства.

Інших доказів на підтвердження порушених прав позивачем суду не надано.

Отже, позивачем/скаржником не доведено належними та допустимими доказами відповідно до ст..ст. 74, 76-79 ГПК України, що його корпоративне право порушено ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД-ВЕСТ-В" внаслідок укладення договору управління майном. Тому вимога позивача про визнання недійсним договору є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи викладене, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 28.08.2020 р. у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві, тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 28.08.2020 р. у справі № 902/274/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 902/274/20 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений 18 січня 2021 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.