ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3171/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Тарасенко Ю.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Орлова О.В. за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ про стягнення 745681,27грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» про стягнення 852124,23грн.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» посилається на неналежне виконання Акціонерним товариством «Одеська ТЕЦ» умов укладеного між сторонами договору №3055/16-ТЕ-23 від 30.12.2015р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.11.2020р. відкрито провадження у справі №916/3171/20, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.12.2020р. о 11:20.

25.11.2020р. за вх.суду№31623/20 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому визнав суму основного боргу у розмірі 283150,54грн. та заперечує проти нарахованих позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 26.11.2020р., судове засідання 01.12.2020р. о 11:20 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 07.12.2020р. призначено підготовче засідання на 22.12.2020р. о 12:00 та повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

08.12.2020р. за вх.суду№32964/20 позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог в якій просить стягнути з відповідача 283150,54грн. основного боргу, 117185,73грн. 3% річних та 345445,00грн. інфляційних втрат.

16.12.2020р. за вх.суду№33650/20 відповідач надав до суду відзив на заяву про зменшення позовних вимог в якому визнав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог у повному обсязі.

В підготовче засідання від 22.12.2020р. представники сторін не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.12.2020р. закрито підготовче провадження у справі №916/3171/20, призначено справу до розгляду по суті на 05.01.2021р. о 11:40 та повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

В судовому засіданні від 05.01.2021р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/3171/20.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив:

30.12.2015р. між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач, Постачальник) та Акціонерним товариством Одеська ТЕЦ (відповідач, Споживач) було укладено договір №3055/16-ТЕ-23 постачання природного газу (далі договір) на виконання якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору природний газ, що постачається за договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Ціна за 1000куб.м. газу в період з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. 2167,38грн. разом з ПДВ (20%) (п.5.2. договору).

Згідно п.5.4. договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання Споживачем умов п.6.1. договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Згідно розділу 12 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як вказує позивач, на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 51328412,18грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до цього позову. Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору. Сума простроченого та несплаченого основного боргу Відповідача перед Позивачем за договором складає 283150,54грн.

Як вказує позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у сумі 117085,73грн. та інфляційні втрати у сумі 345445,00грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 283150,54грн. основного боргу, 117085,73грн. 3% річних та 345445,00грн. інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 30.12.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №3055/16-ТЕ-23 постачання природного газу на виконання якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2016 році природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах договору.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору.

Станом на день розгляду справи, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 283150,54грн.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст.191 Господарського кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відзиві на позов та відзиві на заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідач визнав суму основного боргу у повному обсязі.

За таких обставин, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення основного боргу у сумі 283150,54грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 117085,73грн. 3% річних та 345445,00грн. інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018р. у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 р. у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 р. у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 р. у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 117085,73грн. у тому числі за період з 26.04.2016р. по 30.11.2016р. на суму заборгованості у розмірі 5094416,65грн., за період з 01.12.2016р. по 01.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4924450,32грн., за період з 02.12.2016р. по 04.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4742298,52грн., за період з 05.12.2016р. по 05.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4691874,75грн., за період з 06.12.2016р. по 06.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4582988,41грн., за період з 07.12.2016р. по 07.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4466244,64грн., за період з 08.12.2016р. по 08.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4338734,67грн., за період з 09.12.2016р. по 11.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4232003,08грн., за період з 12.12.2016р. по 12.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4047220,91грн., за період з 26.05.2016р. по 12.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 449409,56грн., за період з 16.01.2019р. по 31.08.2020р. на суму заборгованості у розмірі 283150,54грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 117085,73грн. у тому числі за період з 26.04.2016р. по 30.11.2016р. на суму заборгованості у розмірі 5094416,65грн., за період з 01.12.2016р. по 01.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4924450,32грн., за період з 02.12.2016р. по 04.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4742298,52грн., за період з 05.12.2016р. по 05.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4691874,75грн., за період з 06.12.2016р. по 06.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4582988,41грн., за період з 07.12.2016р. по 07.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4466244,64грн., за період з 08.12.2016р. по 08.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4338734,67грн., за період з 09.12.2016р. по 11.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4232003,08грн., за період з 12.12.2016р. по 12.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 4047220,91грн., за період з 26.05.2016р. по 12.12.2016р. на суму заборгованості у розмірі 449409,56грн., за період з 16.01.2019р. по 31.08.2020р. на суму заборгованості у розмірі 283150,54грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 345445,00грн. у тому числі за період з 01.05.2016р. по 30.11.2016р. на суму заборгованості у розмірі 5094416,65грн., за період з 01.06.2016р. по 31.10.2016р. на суму заборгованості у розмірі 449409,56грн., за період з 01.02.2019р. по 31.08.2020р. на суму заборгованості у розмірі 283150,54грн., вважає його правильним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у сумі 345445,00грн. за період з 01.05.2016р. по 30.11.2016р. на суму заборгованості у розмірі 5094416,65грн., за період з 01.06.2016р. по 31.10.2016р. на суму заборгованості у розмірі 449409,56грн., за період з 01.02.2019р. по 31.08.2020р. на суму заборгованості у розмірі 283150,54грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ про стягнення 745681,27грн. у тому числі 283150,54грн. основного боргу, 117085,73грн. 3% річних та 345445,00грн. інфляційних втрат, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, визнані відповідачем та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 6390,93грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ про стягнення 745681,27грн. задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Одеська ТЕЦ (65003, м. Одеса, вул. Церковна, 29, 8) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 283150,54грн. основного боргу, 117085,73грн. 3% річних, 345445,00грн. інфляційних втрат, 6390,93грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 13 січня 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова