РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2021Справа № 910/16106/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Галсофт-Сервіс», м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг», м. Київ

про стягнення 5 561,28 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Галсофт-Сервіс» (далі - ТзОВ «Галсофт-Сервіс»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» (далі - ТзОВ «Пакко Холдинг»/відповідач) про стягнення 5 561,28 грн заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки №190813-02/п від 19.08.2013.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.10.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому, був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галсофт-Сервіс» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» (далі - покупець) укладено договір поставки №190813-02/1п, відповідно до якого постачальник зобов`язався передавати у власність покупця товар партіями у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язався проводити оплату за товар та приймати його на умовах даного договору.

У відповідності до п.п. 1.2. та 1.3. договору поставка товару здійснюється на підставі накладної згідно замовлення покупця, які є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару.

Згідно п. 5.3. договору оплата за поставлений товар, сум у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.4. даного договору, здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів з дати з моменту реалізації покупцем товару своїм клієнтам шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника.

Пунктом 7.2.2. договору встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар в розмірах і терміни, установлені даним договором.

Відповідно до п. 7.3. договору сторони погодили, що для забезпечення інтересів постачальника у належній господарській діяльності, у випадку поганої реалізації товару, покупець зобов`язаний повідомити про це постачальника, а постачальник зобов`язується на протязі 7 календарних днів з моменту отримання відповідного повідомлення від покупця за власний рахунок забрати такі товари, документально оформити такий факт та повернути покупцю сплачені за такий товар кошти. У випадку, якщо постачальник у визначений абз. 1 даного пункту термін не виконає визначені договором зобов`язання щодо товару термін придатності до реалізації якого закінчився, покупець має право провести утилізацію такого товару та стягнути з постачальника в безспірному порядку витрати на утилізацію, вирахувавши суму витрат із суми заборгованості покупця перед постачальником за товар.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору (п. 10.1. договору).

Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні заяви сторін про розірвання цього договору, суд дійшов висновку, що договір поставки №190813-02/1п від 19.08.2013 є чинним станом на час розгляду справи.

Так, згідно накладних № 2286 від 21.12.2018 на № 30 від 03.01.2019 на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 5 561,28 грн.

Оскільки ТзОВ «Галсофт-Сервіс» за поставлений товар не розрахувалося, відповідно перед ТзОВ «Пакко Холдинг» утворилась заборгованість у розмірі 5 561,28 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір поставки №190813-02/1п від 19.08.2013, відповідно до якого позивач поставив, а відповідач прийняв товар згідно видаткових накладних № 2286 від 21.12.2018 та № 30 від 03.01.2019 на загальну суму 5 561,28 грн, проте в порушення умов вказаного договору, останній за поставлений товар не розрахувався, відповідно у ТзОВ «Пакко Холдинг» виникла заборгованість в сумі 5 561,28 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Так, згідно п. 5.3. договору оплата за поставлений товар, сум у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.4. даного договору, здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів з дати з моменту реалізації покупцем товару своїм клієнтам шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника.

Разом з тим, як вбачається з умов пункту 5.4. договору, сторони не встановили ліміту (заборгованості) суми поставленого товару, відповідно не застосовується положення цього пункту щодо здійснення оплати протягом 14 календарних днів з моменту реалізації товару своїм клієнтам.

Отже, суд дійшов висновку, що сторони у договорі не визначили порядок розрахунків за поставлений товар.

Відтак, у відповідності до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, ураховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Галсофт-Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 5 561,28 грн, відповідно задовольняє їх у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Галсофт-Сервіс» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» (03680, місто Київ, вулиця Заболотного Академіка, будинок 150, прим. 17; ідентифікаційний код 34928470) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галсофт-Сервіс» (79037, місто Львів, вулиця Земельна, будинок 23; ідентифікаційний код 20830755) 5 561 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн 28 коп. - заборгованості та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення».

Суддя В.В. Бондарчук