ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Суми

05.01.2021 Справа № 920/1/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши

Заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову у справі № 920/1/20

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Сумської області з заявою про забезпечення позову (вх. № 248 від 04.01.2021) подану до подання позовної заяви, в порядку пункту 1 частини 1 статті 138 ГПК України.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку про повернення заявнику заяви про забезпечення позову без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За змістом статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за заяву про забезпечення позову справляється судовий збір у розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте, заявником до заяви про забезпечення позову в підтвердження сплати судового збору не додано докази сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Щодо заяви заявника, викладеній в прохальній частині заяви про забезпечення позову, про відстрочення сплати судового збору суд зазначає наступне:

Процесуальним законодавством передбачені конкретні умови яких має дотриматись позивач при поданні позову чи при подачі заяви про забезпечення позову до суду, які є однакові для всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місяця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.

Так, норма ч. 5 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України не є виключенням та вказує на необхідність додання до заяви документів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Умови відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати передбачені ст. 8 Закону України "Про судовий збір", проте положеннями цієї статті не передбачено можливості відстрочення сплати судового збору за подання заяви у випадках, що наведені заявником, при тому, що наведеною нормою суду надано саме право, а не встановлено обов`язок відстрочення сплати судового збору.

Більш того, враховуючи положення статті 129 Конституції України, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення чи звільнення від сплати судового збору.

Вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення сплати судового збору, окрім випадків, встановлених ст. 8 Закону України "Про судовий збір", призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Також, суд звертає увагу заявника, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відтак, необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб`єктів нормами Господарського процесуального кодексу України та Законом України "Про судовий збір", не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи зазначене суд відмовляє у відстроченні сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, дана заява про забезпечення позову подана без дотримання вимог ст. 139 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає поверненню.

Керуючись статями 136, 139, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Сумської області

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

Додаток: заява про забезпечення позову (вх. № 248 від 04.01.2021) з додатками.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали: 05.01.2021.

Суддя С.В. Заєць