ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. Справа№ 910/3131/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Дідиченко М.А.

Попікової О.В.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Мацкевич Д.А. - керівник

Шеремет М.О. - адвокат

від відповідача: Шевченко О.С. - представник

від третьої особи 1: не з`явились

від третьої особи 2: Кізік А.М. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020, повний текст якого складений 31.07.2020,

у справі № 910/3131/20 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс»

до Міністерства юстиції України

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача:

1. Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч»

2. ОСОБА_1

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України та Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, у якій просив:

- визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати «Висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» від 19.12.2019 за розглядом скарги ОСОБА_1 від 30.08.2019 помилковим;

- скасувати наказ Міністерства юстиції України №399/5 від 05.02.2020 «Щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України скасувати реєстраційні дії, які були вчинені на підставі наказу Міністерства юстиції України №399/5 від 05.02.2020 «Щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», та поновити реєстрацію права власності, яка скасована наказом Міністерства юстиції України щодо позивача, яка вчинена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.02.2019 № 45504188, прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» Дмитрунець Л.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2020, серед іншого:

- відмовлено у відкритті провадження у справі за позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України;

- в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» до Міністерства юстиції України про визнання права власності, визнання висновку помилковим, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/3131/20.

Отже, предметом розгляду у цій справі є всі заявлені позивачем вимоги, відповідачем за якими є Міністерство юстиції України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2020, повний текст якого складений 31.07.2020, у справі № 910/3131/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на порушення норм чинного законодавства при прийняті оскаржуваних висновку від 19.12.2019 та наказу № 399/5, що, на його думку, полягає у: неповідомлені суб`єктом розгляду скарги позивача як заінтересованої особи про дату, час та місце розгляду скарги третьої особи 2; розгляді скарги, яка була подана з пропуском визначеного законодавством строку; прийнятті скарги до розгляду за наявності судових спорів, проте матеріалами справи не підтверджується наявність вказаних порушень.

Щодо вимог позивача про скасування реєстраційних дій, які були вчинені на підставі спірного наказу, та поновлення реєстрації права власності, яка скасована таким наказом, суд першої інстанції зазначив про те, що, враховуючи відмову в задоволенні вимоги про скасування наказу № 399/5, відсутні правові підстави для задоволення цієї похідної вимоги, та про те, що встановлені судом порушення державним реєстратором приписів п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 10, 23, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором спірного рішення) при вчиненні такої реєстраційної дії та його недобросовісність при виконанні своїх обов`язків є самостійною правовою підставою для відмови в задоволенні вимоги щодо поновлення відповідного запису.

Відносно вимоги про визнання права власності на спірну квартиру суд першої інстанції зазначив, що прийняття Міністерством юстиції України спірного наказу № 399/5 є виключно наслідком виконання покладених на нього повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а тому такий суб`єкт владних повноважень не може бути особою, яка оскаржує чи не визнає права власності, стосовно яких розглядає скарги у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що виключає можливість розгляду заявленої до відповідача вимоги про визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 12.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 по справі № 910/3131/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме:

- скасувати наказ Міністерства юстиції України №399/5 від 05.02.2020 «Щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»;

- поновити реєстрацію права власності, яка скасована наказом Міністерства юстиції України, щодо позивача, яка вчинена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.02.2019 № 45504188, прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» Дмитрунець Л.В.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та недотриманням норм процесуального права.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті ж самі обставини, що й при зверненні до суду першої інстанції з позовом, а саме на порушення норм чинного законодавства при прийняті оскаржуваних висновку від 19.12.2019 та наказу №399/5.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 258 ГПК України, оскільки апелянтом невірно визначено розмір судового збору, який підлягає сплаті за звернення з цією апеляційною скаргою, з огляду на що ухвалою від 31.08.2020 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Дідиченко М.А. апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали доказів сплати судового збору в сумі 18 227,40 грн.

11.09.2020 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання, до якого додано квитанцію № 28390978 від 10.09.2020 про сплату судового збору у сумі 18 227,40 грн.

З огляду на вказані обставини, ухвалою від 14.09.2020:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі № 910/3131/20;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 01.10.2020;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- справу № 910/3131/20 призначено до розгляду на 26.10.2020 о 14:40;

- учасників судового процесу попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

Склад колегії суддів змінювався, в засідання суду оголошувалась перерва, з огляду перебування головуючого судді Калатай Н.Ф. (судді-доповідача) на лікарняному, 23.11.2020 судове засідання не відбулось.

07.10.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач, з посиланням на необґрунтованість тверджень позивача щодо порушення при винесенні оспорюваного наказу Міністерства юстиції України №399/5 від 05.02.2020 «Щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» положень чинного законодавства, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить поновити йому строк для подачі відзиву.

У судовому засіданні 26.10.2020 представники позивача зазначили про те, що вказаний відзив на апеляційну скаргу поданий з порушенням встановленого строку на його подання, з огляду на що просили не приймати такий відзив до розгляду.

Щодо клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 ГПК України встановлено, що:

- суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

- строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020, серед іншого, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 01.10.2020.

З матеріалів справи слідує, що вказану ухвалу відповідачу направлено 16.09.2020 та отримано ним 22.09.2020, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 663.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 119 ГПК України).

У відзиві на апеляційну скаргу як на підставу для поновлення строку його подання відповідач послався на те, що:

- з огляду на встановлення на території України карантину, який продовжено до 31.10.2020, наказом Міністерства юстиції України від 16.03.2020 № 654/1 «Про організацію роботи апарату Міністерства юстиції України в період карантину» дозволено виконання роботи із застосування електронних комунікацій і технологій державним службовцям та працівникам апарату Міністерства юстиції України у віддаленому доступі за можливості та наявності технічних засобів;

- у зв`язку з тимчасовим переходом Міністерством юстиції України до виконання роботи у віддаленому доступі та несвоєчасне надходження поштових відправлень подання до суду відзиву на апеляційну скаргу у строк, встановлений судом, не виявилось за можливе.

З огляду на наведені відповідачем підстави, колегія суддів вважає за можливе поновити відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи поновлення відповідачу строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, у задоволенні клопотання позивача про неприйняття вказаного відзиву до розгляду колегією суддів відмовляється.

06.01.2021 до суду від третьої особи 2 надійшли письмові пояснення по справі, в яких третя особа 2 просить прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні 11.01.2021 представники позивача зазначили про те, що вказані пояснення подані з порушенням встановленого строку на їх подання, з огляду на що просили не приймати такі пояснення до розгляду.

Щодо вказаних пояснень колегія суддів зазначає таке.

Як встановлено вище:

- згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом;

- ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020, серед іншого, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 01.10.2020.

З матеріалів справи слідує, що вказану ухвалу третій особі 2 направлено 16.09.2020 за адресою: 01035, м. Київ, вул. Дмитрівська, 96/98, кв. 66, яка зазначається самою третьою особою 2 як власна адреса, проте повернулась з цієї адреси з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання».

При цьому ухвалу суду від 26.10.2020, якою в судовому засіданні оголошено перерву до 23.11.2020, та яку судом третій особі 2 також було направлено за адресою: 01035, м. Київ, вул. Дмитрівська, 96/98, кв. 66, третя особа 2 отримала 10.11.2020 про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 906 (а.с. 77 т. 3), а отже, саме з цієї дати третя особа 2 була обізнана про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача і встановлений судом процесуальний строк для подання пояснень (до 01.10.2020), який при поданні нею 06.01.2021 вищезгаданих пояснень був порушений.

Крім того, 18.11.2020 третя особа 2 звернулась до суду апеляційної інстанції з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та 19.11.2020 ознайомилась з матеріалами справи.

Водночас з відповідними письмовими поясненнями третя особа 2 звернулась до суду 06.01.2021, тобто більш, ніж через 3 місяці після закінчення встановленого апеляційним судом строку для подання відповідних письмових пояснень.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, за змістом ГПК України поновлення процесуального строку можливо лише за наявності відповідного клопотання учасника справи, проте третьою особою 2 відповідного клопотання щодо поновлення пропущеного процесуального строку для подання письмових пояснень до суду апеляційної інстанції подано не було.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на обставини, подані 06.01.2021 третьою особою 2 письмові пояснення залишаються без розгляду.

11.01.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому позивач, з посиланням на зайнятість єдиного представника - адвоката Шеремета М.О. 11.01.2021 о 13:00 як захисника у кримінальному провадженні при допиті клієнта, просить відкласти судове засідання на іншу дату та час.

В судовому засіданні 11.01.2021 представники позивача вказане клопотання відкликали, з огляду на що таке клопотання колегією суддів не розглядається.

До апеляційної скарги позивачем додані додаткові докази, а саме:

- роздруківку призначення з офіційного сайту судової влади по справі № 761/8127/19, Шевченківський районний суд, суддя Сависький О.А. на 11.11.2020;

- оголошення про відпустку судді Савицького О.А. до 31.07.2020;

- копії судової повістки у справі № 761/8127/19 від 10.04.2019 та рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення з штрихкодовими ідентифікаторами 593 та 577;

- копії судової повістки у справі № 761/8127/19 від 23.08.2019 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 092;

- копії судової повістки у справі № 761/8127/19 від 21.11.2019 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 445;

- копії вимоги про усунення порушень Іпотечного договору та кредитного договору № 2 від 20.08.2008 вих. № б/н від 09.07.2018, опису вкладення, фіскального чеку від 09.07.2018 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 551;

- копії вимоги про усунення порушень Іпотечного договору та кредитного договору № 2 від 20.08.2008 вих. № б/н від 10.07.2018, опису вкладення, фіскального чеку від 10.07.2018 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 608.

Щодо доданих позивачем до апеляційної скарги додаткових доказів колегія суддів зазначає таке.

Інформація з офіційного сайту судової влади по справі № 761/8127/19 є загальновідомою, а відтак, роздруківку призначення з вказаного сайту не можна вважати додатковими доказами по справі.

Щодо решти наданих позивачем доказів слід зазначити таке.

Враховуючи, що позивач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Отже, підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта.

Позивач у апеляційній скарзі зазначив про те, що під час розгляду цієї справи судом першої інстанції він не мав можливості надати до матеріалів справи належним чином засвідчені копії повідомлень з матеріалів справи № 761/8127/19, оскільки суддя Савицький О.А., у провадженні якого перебуває вказана справа, перебував у відпустці до 31.07.2020 та вийшов на роботу лише 03.08.2020, і тільки 14.08.2020 представник позивача ознайомився з матеріалами вказаної справи та відзняв копії повісток, які направлялись третій особі 2, а відтак, враховуючи, що оспорюване рішення судом першої інстанції винесено 21.07.2020, позивач не мав можливості надати вказані докази до суду першої інстанції.

Щодо вказаних посилань колегія суддів зазначає таке.

Надані позивачем повістки були направленні на адресу третьої особи 2 Шевченківським районним судом міста Києва у період з 10.04.2019 по 21.11.2019 під час розгляду справи № 761/8127/19, учасником якої, серед інших, є позивач, а відтак, останній мав можливість ознайомитись з матеріалами справи і отримати копії вказаних документів з огляду на період їх створення у період, який передував як даті винесення судом першої інстанції рішення у цій справі (21.07.2020), так і даті звернення позивача до суду з цим позовом (02.03.2020), проте жодних доказів неможливості вчинення позивачем таких дій суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

Також, з огляду на дату створення та на те, що вказані документи були виготовлені саме апелянтом, ним не наведено жодних причин неможливості подання до суду першої інстанції:

- копії вимоги про усунення порушень Іпотечного договору та кредитного договору № 2 від 20.08.2008 вих. № б/н від 09.07.2018, опису вкладення, фіскального чеку від 09.07.2018 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 551;

- копії вимоги про усунення порушень Іпотечного договору та кредитного договору № 2 від 20.08.2008 вих. № б/н від 10.07.2018, опису вкладення, фіскального чеку від 10.07.2018 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 608.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює позивачу більш сприятливі, аніж відповідачу умови в розгляді конкретної справи.

За таких обставин, додані позивачем до апеляційної скарги:

- копії судової повістки у справі № 761/8127/19 від 10.04.2019 та рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення з штрихкодовими ідентифікаторами 593 та 577;

- копії судової повістки у справі № 761/8127/19 від 23.08.2019 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 092;

- копії судової повістки у справі № 761/8127/19 від 21.11.2019 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 445;

- копії вимоги про усунення порушень Іпотечного договору та кредитного договору № 2 від 20.08.2008 вих. № б/н від 09.07.2018, опису вкладення, фіскального чеку від 09.07.2018 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 551;

- копії вимоги про усунення порушень Іпотечного договору та кредитного договору № 2 від 20.08.2008 вих. № б/н від 10.07.2018, опису вкладення, фіскального чеку від 10.07.2018 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 608,

як додаткові докази колегією суддів не приймаються.

Щодо повідомлення про відпустку судді Савицького О.А. до 31.07.2020 слід зазначити, що вказаний доказ позивачем поданий не як доказ на підтвердження заявлених у цій справі позовних вимог, а як доказ на підтвердження наявності підстав для прийняття судом апеляційної інстанції доданих позивачем до апеляційної скарги додаткових доказів, з огляду на що питання щодо долучення такого доказу до матеріалів справи колегією суддів не розглядається.

Станом на 11.01.2021 інших відзивів, пояснень, клопотань до суду не надходило.

Третя особа 1 представників в жодне судове засідання не направила, про причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третьої особи 2 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представники позивача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, представники відповідача та третьої особи 2 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи 2, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

На підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 28.08.1997 (а.с. 162 т. 2), ОСОБА_2 в частині 60/100 та ОСОБА_3 в частині 40/100 набули права власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі Квартира).

У подальшому ОСОБА_2 як позичальник та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» як кредитор уклали кредитний договір № 2 від 20.08.2008 (а.с. 92-100 т. 2) за яким кредитор надав позичальнику кредит, у рахунок забезпечення зобов`язань за якимОСОБА_2 та ОСОБА_3 як іпотекодавці та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» як іпотекодержатель 20.08.2008 уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим № 2215 (а.с. 215-220 т. 1) (далі Іпотечний договір), за яким передали в іпотеку Квартиру.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21.10.2011 у справі № 2-3555/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості позов задоволено частково та стягнуто з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №2 від 20.08.2008 в сумі 161 396,61 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складало 1 286 524,65 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_3 померла, про що у книзі реєстрації смертей зроблено запис від 04.08.2009 за № 14276, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20.01.2010 (а.с. 108 т. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що у книзі реєстрації смертей зроблено запис від 19.07.2016 за № 275, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 19.07.2016 (а.с. 109 т. 2).

12.09.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курасовою О.В. заведено спадкову справу № 8/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , згідно матеріалів якої спадкоємцями останнього є: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина померлого; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати померлого; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка померлого; ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка померлого; ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , син померлого; ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , син померлого; ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_8 , дочка померлого; ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_9 , дочка померлого. Вказане підтверджується довідкою вих. № 155/01-16 від 15.11.2018 (а.с. 114 т. 2)

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30.10.2018 у справі № 2-3555/11 встановлено, що 02.07.2018 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Міжнародний інвестиційний банк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Міжнародний інвестиційний банк» отримало право вимоги до боржників за договором кредиту № 2 від 20.08.2008, іпотечним договором від 20.08.2008, договором поруки від 20.08.2008, яке в подальшому перейшло до ТОВ «Фінстрім» на підставі договору комісії від 02.07.2018, укладеного між АТ «Міжнародний інвестиційний банк» та ТОВ «Фінстрім», а далі, на підставі договору комісії від 02.07.2018, укладеного між ТОВ «Фінстрім» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс», - до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», яке станом на дату винесення вказаної ухвали має право вимоги до боржників за договором кредиту № 2 від 20.08.2008, іпотечним договором від 20.08.2008, договором поруки від 20.08.2008,.

З огляду на вказані обставини, вказаною ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30.10.2018 у справі № 2-3555/11 замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21.10.2011 по цивільній справі №2-3555/11 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс».

23.08.2018 державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Метлашевським М.О., на підставі Іпотечного договору, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер:42694125, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна запис за №27632098 про право власності на Квартиру за ТОВ «Меганівест Сервіс».

Наказом Міністерства юстиції України Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 4157/5 від 29.12.2018 (а.с. 118 т. 2) задоволено скаргу ОСОБА_9 від 20.11.2018, скасовано вищезгадане рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень від 23.08.2018 № 42694125, тимчасово заблоковано доступ державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» Метлашевським М.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 9 місяців.

11.01.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Дмитрунцем Л.В., на підставі: договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 02.07.2018; договору комісії від 02.07.2018; акту приймання-передачі від 02.07.2018; Іпотечного договору; договору комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення від 02.07.2018, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер: 45018271, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна запис за № 29822720 про право власності на Квартиру за ТОВ «Мегаінвест Сервіс».

11.02.2019 о 17 год. 03 хв. державним реєстратором Дмитрунцем Л.В. видалено запис про право власності ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та закрито розділ №000 щодо Квартири як помилковий.

13.02.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Дмитрунцем Л.В., на підставі: договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 02.07.2018; договору комісії від 02.07.2018; Іпотечного договору; договору комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення від 02.07.2018, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер: 45504188, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна запис за № 30271891 про право власності на Квартиру за ТОВ «Мегаінвест Сервіс».

Наказом Міністерства юстиції України Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 497/5 від 15.02.2019 (а.с. 146 т. 2) задоволено скаргу ОСОБА_9 від 22.01.2019, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.01.2019 № 45018271, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Дмитрунцем Л.В.

Листом № 8660/1-1315/19.2-1 від 04.03.2019 (а.с. 147-149 т. 2) Міністерство юстиції України повідомило Італльянцеву М.В. про те, що:

- 11.02.2019 відбувся розгляд її скарги від 22.01.2019, за результатами якого на підставі висновку Комісії було прийнято рішення у формі наказу Міністерства юстиції України від 15.02.2019 №497/5, виконання якого у частині скасування рішення від 11.01.2019 № 45018271 покладено на Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України;

- водночас при виконанні наказу № 497/5 встановлено, що 11.02.2019 о 17 год. 03 хв. державним реєстратором Дмитрунцем Л.В. у розділі Державного реєстра прав стосовно оскаржуваної реєстрації права власності ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на Квартиру, відбулися зміни, а саме: було видалено запис про право власності ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та закрито розділ №000 щодо Квартири як помилковий, у зв`язку з чим виконання наказу №497/5 не вбачається можливим;

- 13.02.2019 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Дмитрунцем Л.В. відкрито новий розділ щодо Квартири, , яке у поданій скарзі від 22.01.2019 не оскаржувалося, у зв`язку з чим повідомлено, що у разі надходження до Міністерства юстиції України скарги на реєстраційні дії державного реєстратора Дмитрунця Л.В. від 13.02.2019 така скарга буде розглянута у встановленому законодавством порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01.04.2019 у справі №2-3555/11 частково задоволено заяву ТОВ «Мегаінвест Сервіс» про заміну сторони виконавчого провадження, замінено сторону виконавчого провадження (боржників) з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21.10.2011 по цивільній справі № 2-3555/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, а саме: замінено ОСОБА_2 на правонаступників (спадкоємців) - ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , в заяві щодо заміни сторони (боржника) виконавчого провадження ОСОБА_3 на правонаступників відмовлено.

03.09.2019 ОСОБА_1 подано скаргу від 30.08.2019 на рішення, дії державного реєстратора Дмитрунець Л.В. КП «Світоч» (з відкриттям розділу), індексний номер: 45504188 від 13.02.2019 року 13:25:10 (а.с. 203-207 т. 1), в якій скаржник, серед іншого, просив скасувати рішення про держарну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45504188 від 13.02.2019 о 13:25:10, прийняте державним реєстратором Дмитрунцем Л.В. КП «Світоч».

За результатами розгляду вказаної скарги, наказом Міністерства юстиції України Щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 399/5 від 05.02.2020 (далі Наказ № 399/5) (а.с. 236 т. 1) задоволено скаргу ОСОБА_1 від 30.08.2019, скасовано рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень від 13.02.2019 № 45504188, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Дмитрунцем Л.В.

Вказаний Наказ № 399/5 прийнятий на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 19.12.2019 (далі Висновок від 19.12.2019) (а.с. 237 т. 1).

Позивач не погодився з прийнятим відповідачем Наказом № 399/5, з огляду на що звернувся до суду з цим позовом та просить: визнати за позивачем право власності на Квартиру, визнати Висновок від 19.12.2019 помилковим, скасувати Наказ № 399/5 та зобов`язати відповідача скасувати реєстраційні дії, які були вчинені на підставі Наказу № 399/5, зокрема, поновити реєстрацію права власності, яка скасована цим Наказом № 399/5.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення норм законодавства при прийняті Висновку від 19.12.2019 та Наказу №399/5, що на його думку полягає у:

- неповідомленні суб`єктом розгляду скарги позивача як заінтересованої особи про дату, час та місце розгляду скарги третьої особи 2;

- розгляді скарги, яка була подана з пропуском визначеного законодавством строку;

- прийнятті скарги до розгляду за наявності судових спорів.

Крім того, позивачем вказується на помилковість покладених в основу Висновку від 19.12.2019 доводів щодо порушення державним реєстратором вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, заснованих на відсутності надання заявником повного обсягу документів, необхідних для проведення реєстрації права власності на підставі договору іпотеки.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015 № 834-VIII (Закон № 834-VIII), Міністерству юстиції України було надано повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

З 01.01.2016 набув чинності Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі Порядок), яким визначено процедуру розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги) відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги:

1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора;

2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган (ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, відповідач вчиняючи оскаржувані дії, діяв у межах, наданих йому законодавством, та в спосіб, передбачений законом.

Щодо посилань позивача на те, що скарга, була подана з пропуском визначеного законодавством строку, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»:

- рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю;

- рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України протягом 15 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю;

- у разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Згідно з п. 8 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо закінчився встановлений законом строк подачі скарги.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, зокрема, закінчення встановленого законом строку подачі скарги.

Згідно із п. 6 Порядку якщо під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку встановлено наявність підстав для відмови в її задоволенні, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає не пізніше десяти робочих днів з дня її реєстрації рішення про відмову в задоволенні такої скарги із зазначенням мотивів такої відмови. Рішення про відмову у задоволенні скарги у сфері державної реєстрації з підстави оформлення її без дотримання вимог, визначених законом, не позбавляє скаржника права на повторне звернення з такою скаргою в межах визначеного законом строку.

Отже, для звернення до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора прав на нерухоме майно встановлюється шістдесятиденний строк, який обчислюється з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю, в той час як пропуск строку на подачу такої скарги є підставою для прийняття рішення про відмову у її задоволенні без розгляду по суті.

З матеріалів справи слідує, що зі скаргою на рішення, дії державного реєстратора від 13.02.2019 третя особа 2 звернулась 03.09.2019, що підтверджується відповідною відміткою відповідача на вказаній скразі (а.с. 203 т. 1).

При цьому у скарзі третя особа 2 зазначила про те, що про наявність оспорюваного рішення державного реєстратора скаржник дізнався 23.08.2019 від невідомих осіб, які прибули до Квартири з метою потрапити до неї та повідомили, що право власності на квартиру зареєстровано за іншою особою.

У позові як на підтвердження можливої обізнаності третьої особи 2 з оскаржуваною реєстраційною дією позивач послався на те, що останній був учасником розгляду справ № 761/8127/19, № 761/34153/18, а тому участь його представників при розгляді таких справ вказує на можливість обізнаності скаржника про існування оскаржуваного реєстраційного рішення раніше ніж за 60 днів до подачі скарги, на підтвердження чого надав роздруківки судових рішень у вказаних справах з Єдиного державного реєстру судових рішень та копію позову ОСОБА_11 , за яким відкрито провадження у справі №761/8127/19.

Щодо вказаних обсатвин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що:

- жодних доказів в розумінні положень ст. 73 ГПК України як щодо безпосереднього прийняття участі третьою особою 2 (самостійно або ж через представників) в розгляді наведених справ, так і відносно висвітлення в межах розгляду даних справ інформації про прийняття державним реєстратором спірного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер: 45504188 позивачем не надано;

- не мають жодної обґрунтованості в розрізі встановлення моменту обізнаності скаржника про існування оскаржуваного ним реєстраційного рішення посилання позивача на справу № 640/1345/19, адже третя особа 2 взагалі не була учасником такої справи, а сам факт подання відповідного позову чоловіком його сестри ( ОСОБА_11 ) не може вказувати на будь-яку можливість обізнаності третьої особи 2 про оскаржувану ним реєстраційну дію. До того ж, така справа стосувалася оскарження іншого рішення державного реєстратора Дмитрунця Л.В., прийнятого 11.01.2019, індексний номер: 45018271.

Крім того, слід врахувати, що:

- скарга, за результатами якої прийнято оскаржуваний Наказ № 399/5, стосувалася вже третьої спроби позивача зареєструвати за собою право власності на спірне майно, в той час як попередні дві було скасовано з підстав порушення державними реєстраторами вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно;

- із наявної в матеріалах справи копії листа Міністерства юстиції України №8660/1-1315/19.2-1 від 04.03.2019 слідує, що 11.02.2019 о 17 год. 03 хв. державним реєстратором Дмитрунцем Л.В. у розділі Державного реєстру прав стосовно оскаржуваної реєстрації права власності ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на Квартиру внесено зміни, а саме, було видалено запис про право власності ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та закрито розділ №000 щодо Квартири як помилковий;

- тобто в день розгляду скарги на другий випадок реєстрації позивачем за собою права власності на Квартиру (рішення Дмитрунця Л.В. від 11.01.2019 №45018271) державний реєстратор, очевидно будучи обізнаним про такий розгляд, самостійно скасував відповідну реєстраційну дію як помилку, що нівелювало можливість виконання в майбутньому наказу Міністерства юстиції України від 15.02.2019 №497/5, адже скасованого реєстраційного рішення вже не існувало, та 13.02.2019 і прийняв рішення від 13.02.2019 № 45504188, яке стало предметом оскарження за скаргою третьої особи 2.

Як встановлено судом першої інстанції, представник позивача в судовому засіданні вказав на відсутність будь-якої інформації щодо обставин та підстав вчинення державним реєстратором Дмитрунцем Л.В. наведених дій, однак така відсутність інформації щодо підстав вчинення відповідних дій не нівелює можливості визнання їх (самостійного скасування реєстраційної дії задля унеможливлення виконання наказу Мінюсту про її скасування за наслідками розгляду відповідної скарги з одночасним вчиненням аналогічної реєстраційної дії) недобросовісними та враховує, що наслідками такої недобросовісної поведінки було задоволення майнових вимог саме позивача.

З огляду на обставини, про які зазначено вище, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який - на підставі зібраних в матеріалах справи доказів та зіставлення тверджень учасників справи щодо моменту обізнаності скаржника про існування оскаржуваного ним рішення в розрізі встановлених недобросовісних дій державного реєстратора, направлених на існування запису про право власності позивача на спірне майно не в залежності від прийнятого рішення про скасування відповідного запису, - не знайшов можливість для висновку про допущення Міністерством юстиції України порушень норм ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо дотримання визначених строків на оскарження реєстраційних дій при розгляді скарги на спірне рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень № 45504188 від 13.02.2019.

Отже, посилання позивача на пропуск третьою особою 2 строку для звернення до відповідача з відповідною скаргою не підтверджується наявними у матеріалах справи документальними доказами.

Щодо посилань позивача на те, що відповідачем не було повідомлено його належним чином про дату, час та місце розгляду скарги третьої особи 2, слід зазначити таке.

Відповідно до п. 9 Порядку під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та / або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Згідно із п. 10 Порядку суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Отже, зміст п. 10 Положення в редакції, яка існувала станом на дату розгляду скарги третьої особи 2, фактично передбачає альтернативні дії суб`єкта розгляду скарги щодо вибору способу повідомлення зацікавлених осіб, який може застосовувати один із способів, зазначених у вказаній нормі, а черговість використання кожного конкретного способу визначається суб`єктом розгляду скарги в залежності від конкретних обставин та наявної у нього інформації.

У даному випадку повідомлення позивача про розгляд скарги було вчинено шляхом розміщення відповідачем оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України про дату, час та місце розгляду скарги третьої особи 2 із зазначенням предмету її розгляду та визначенням позивача як заінтересованої сторони, що не суперечить визначеним п. 10 Положення способам повідомлення.

Отже, відповідне розміщення відповідачем оголошення про розгляд скарги ОСОБА_1 від 30.08.2019 вважається належним виконанням приписів п. 10 Порядку щодо повідомлення зацікавлених осіб про розгляд такої скарги, зокрема, позивача.

Пунктом 11 Порядку встановлено, що копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наведеними положеннями передбачено обов`язок суб`єкта розгляду скарги надати копії скарги та доданих до неї документів особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, за умови наявності відповідного звернення вказаних осіб до суб`єкта розгляду скарги, а не обов`язок суб`єкта розгляду скарги направити вказані документи таким особам, як про це зазначив позивач у поданому позові.

Враховуючи те, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги ОСОБА_1 від 30.08.2019 шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті Мін`юсту, він об`єктивно мав можливість отримати копію відповідної скарги та доданих до неї документів напередодні розгляду скарги по суті.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Матеріалами справи підтверджується існування тривалого конфлікту щодо спірного об`єкту нерухомості між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та дітьми боржників за Іпотечним договором та те, що за наслідками недобросовісних дій державного реєстратора Дмитрунця Л.В. щодо самостійного видалення запису про право власності ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та закриття розділу №000 щодо Квартири як помилкового, фактичне виконання наказу Міністерства юстиції України від 15.02.2019 № 497/5 про скасування рішення щодо реєстрації права власності на спірне майно за ТОВ «Мегаінвест Сервіс» виявилось неможливим, що, в свою чергу, свідчить про очевидну обізнаність ТОВ «Мегаінвест Сервіс» про такі дії державного реєстратора, адже останній не оскаржував наказу від 15.02.2019 №497/5, а продовжував користуватися зареєстрованим правом власності.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що, будучи обачним в захисті своїх майнових прав на спірну Квартиру, які тривалий час не визнаються та оспорюються іншими особами, ТОВ «Мегаінвест Сервіс» в повній мірі могло передбачити звернення з відповідною скаргою до відповідача та здійснювати перевірку наявності оголошень про її розгляд за для отримання можливості прийняти участі в її розгляді.

Отже, матеріалами справи не підтверджуються посилання позивача на порушення відповідачем при розгляді скарги ОСОБА_1 від 30.08.2019 положень приписів п.п. 9-11 Порядку в частині належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду скарги третьої особи 2.

Щодо посилань позивача на те, що скарга була прийнята та розглянута за наявності судових спорів, що суперечить положенням чинного законодавства, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Отже, Міністерство юстиції України не має права здійснювати перегляд рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку: а) коли право набуто на підставі судового рішення; б) коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір.

Як на підтвердження факту наявності судового спору щодо Квартири позивач посилається на судові справи № 761/8127/19 та № 761/34153/18, які перебувають на розгляді в Шевченківському районному суді м. Києва.

Проте зі змісту судових рішень у справі № 761/8127/19 слідує, що її предметом є вимоги про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором № 2 від 20.08.2008 та визнання припиненою іпотеки за Іпотечним договором, а зі змісту судових рішень у справі № 761/34153/18 - що її предметом є вимоги про виселення ОСОБА_1 , разом з його сестрами та братами, з Квартири.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що словосполучення «щодо нерухомого майна наявний судовий спір» слід розуміти як наявність спору між двома та більше суб`єктами, які мають різне бачення щодо особи, яка має бути власником нерухомого майна, і одна з таких осіб передала цей спір на розсуд компетентного суду, і відповідним судом відкрито провадження у справі, проте, з огляду на позовні вимоги, які є предметом розгляду у справі № 761/8127/19 та у справі № 761/34153/18, спір у вказаних справах не можна віднести до спорів, до вирішення яких Міністерство юстиції України не має права здійснювати перегляд рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Отже, у Міністерства юстиції України була наявною, відповідно до приписів ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», компетенція щодо розгляду скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав відносно спірного майна (скарги ОСОБА_1 від 30.08.2019), а посилання позивача на те, що, приймаючи до розгляду скаргу ОСОБА_1 та задовольняючи її, відповідачем було порушено положення ч.ч. 1, 2, 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не підтверджуються зібраними в матеріалах справи доказами.

Щодо розгляду по суті скарги ОСОБА_1 від 30.08.2019 на рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень від 13.02.2019 №45504188, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Дмитрунцем Л.В., слід зазначити таке.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що реєстрація права власності на Квартиру за позивачем була здійснення за наслідками реалізації останнім прав іпотекодержателя згідно Іпотечного договору щодо задоволення своїх вимог за кредитним договором № 2 від 20.08.2008 за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття його у власність.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

У положеннях п. 7.4 Іпотечного договору було викладено застереження, яким визначено право іпотекодержателя набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною 2 ст. 18 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Приписами п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, в редакції, яка діяла станом на дату вчинення оскаржуваного реєстраційного запису, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, можливість реалізації іпотекодержателем права на задоволення своїх забезпечених вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття його у власність обумовлюється наявністю факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень забезпеченого зобов`язання, у зв`язку з чим на державного реєстратора, шляхом визначення в переліку документів, на підставі яких проводиться реєстрації права власності у такому випадку, необхідності надання копії відповідної вимоги та документу, який підтверджує завершення 30-денного строку з моменту її отримання, покладено обов`язок з перевірки виконання іпотекодержателем такої умови можливості реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки.

Однак з Висновку від 19.12.2019 вбачається, що спірне рішення державним реєстратором Дмитрунцем Л.В. було прийнято на підставі заяви № 32624573, до якої, для проведення відповідної реєстраційної дії було додано:

- договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення від 02.07.2018, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І.;

- Іпотечний договір;

- договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 02.07.2018 № 011, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І.;

- договір комісії від 02.07.2018 (видавник АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк»),

тобто фактично не було надано визначених приписами п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, документів, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, що в силу приписів ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 10, 23, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором спірного рішення) унеможливлювало прийняття державним виконавцем спірного рішення про реєстрацію права власності на Квартиру.

Будь-яких доказів на спростування наведеного матеріали справи не містять.

Щодо посилань позивача, викладених у позовні заяві, на те, що 09.07.2018 та 10.07.2018 на адресу боржників (як було повідомлено в судовому засіданні суду першої інстанції представником позивача - мається на увазі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були направлені вимоги про усунення порушень Іпотечного договору та кредитного договору № 2 від 20.08.2008, які ними були отримані, колегія суддів зазначає про те, що, по-перше, жодних доказів на підтвердження таких обставин не надано, по-друге, за змістом вищевказаних положень чинного законодавства, відповідні докази заявник має надати саме державному реєстратору, доказів чого матеріали справи не містять, а по-третє, наявними в матеріалах справи свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 від 20.01.2010 та серії НОМЕР_2 від 19.07.2016 підтверджується, що визначені позивачем в якості Боржників особи померли, що вказує на неправдивість його доводів відносно отримання ними таких вимог.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не спростовано покладених в основу Висновку від 19.12.2019 доводів щодо порушення державним реєстратором приписів п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором спірного рішення), а зібраними в матеріалах справи документами підтверджується той факт, що спірне реєстраційне рішення прийнято всупереч приписів п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 10, 23, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором спірного рішення).

З огляду на всі викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для скасування наказу Міністерства юстиції України №399/5 від 05.02.2020 «Щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та визнання «Висновку комісії з питань розгляду скарги у сфері державної реєстрації» від 19.12.2019 за розглядом скарги ОСОБА_1 від 30.08.2019 помилковим. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо решти позовних вимог колегія суддів зазначає про те, що вказані вимоги фактично не сформульовані як самостійні, а їх задоволення є правовим наслідком задоволення вимоги про скасування наказу Міністерства юстиції України №399/5 від 05.02.2020 «Щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», а відтак, за відсутності підстав для вказаного, такі позовні вимоги також залишаються без задоволення. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» встановлено, що організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» систему органів у сфері державної реєстрації становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) інші суб`єкти державної реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» до повноважень Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації належить:

1) формування державної політики у сфері державної реєстрації;

2) нормативно-правове, методологічне та інформаційне забезпечення у сфері державної реєстрації;

2-1) організація роботи з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів, крім нотаріусів, які виконують повноваження державної реєстрації відповідно до покладених на них законом обов`язків;

3) координація діяльності у сфері державної реєстрації громадських формувань;

4) контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації, у тому числі шляхом постійного моніторингу реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі відповідно до цього Закону та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом;

5) здійснення повноважень держателя Єдиного державного реєстру;

6) визначення технічного адміністратора;

7) забезпечення надання доступу до Єдиного державного реєстру державним реєстраторам, уповноваженим особам суб`єктів державної реєстрації прав, іншим суб`єктам відповідно до цього Закону та прийняття рішень про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

8) розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом;

9) складання протоколів про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

10) взаємодія з державними органами, органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями з питань державної реєстрації;

11) державна реєстрація політичних партій, всеукраїнських профспілок, їх об`єднань, всеукраїнських об`єднань організацій роботодавців, відокремлених підрозділів іноземних неурядових організацій, представництв, філій іноземних благодійних організацій, постійно діючих третейських судів, засновниками яких є всеукраїнські громадські організації, всеукраїнських творчих спілок, символіки громадських формувань;

12) надання виписок у паперовій формі для проставлення апостилю та проставлення на них апостилю;

13) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, Міністерство не має повноважень на проведення будь-яких реєстраційних дій стосовно юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» суб`єкт державної реєстрації:

- Міністерство юстиції України - у разі державної реєстрації політичних партій, всеукраїнських професійних спілок, їх об`єднань, всеукраїнських об`єднань організацій роботодавців; відокремлених підрозділів іноземних неурядових організацій, представництв, філій іноземних благодійних організацій, постійно діючих третейських судів, засновниками яких є всеукраїнські громадські організації, всеукраїнських творчих спілок, символіки громадських формувань;

- центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації - у разі державної реєстрації юридичних осіб - релігійних організацій;

- територіальні органи Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - у разі державної реєстрації первинних, місцевих, обласних, регіональних та республіканських професійних спілок, їх організацій та об`єднань, структурних утворень політичних партій, регіональних (місцевих) творчих спілок, територіальних осередків всеукраїнських творчих спілок, місцевих, обласних, республіканських Автономної Республіки Крим, Київської та Севастопольської міських організацій роботодавців та їх об`єднань, постійно діючих третейських судів, громадських об`єднань, їх відокремлених підрозділів, громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи, підтвердження всеукраїнського статусу громадського об`єднання;

- виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, нотаріуси - у разі державної реєстрації юридичних осіб (крім випадків, передбачених абзацами другим - четвертим цього пункту) та фізичних осіб - підприємців.

- Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень з державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

Отже, Міністерство юстиції України не має повноважень вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі вносити записи до Державного реєстру прав, на підставі рішення суду, оскільки в даному випадку Міністерство юстиції України не є державним реєстратором.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що прийняття Міністерством юстиції України Наказу №399/5 є виключно наслідком виконання покладених на нього повноваження щодо розгляду скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а тому такий суб`єкт владних повноважень не може бути особою, яка оскаржує чи не визнає права власності, стосовно яких розглядає скарги у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що виключає можливість розгляду заявленої до відповідача вимоги про визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості.

У цій справі колегія суддів вважає, що апелянтові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі № 910/3131/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі № 910/3131/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі № 910/3131/20 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3131/20.

Повний текст постанови складено: 12.01.2021

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді М.А. Дідиченко

О.В. Попікова