ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року Справа № 906/350/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Олексюк Г.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.10.2020 р. ухваленого суддею Машевською О.П. у м.Житомирі, повний текст складено 09.11.2020 р.

у справі № 906/350/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест"

про стягнення 102058,98 грн. з яких: 8233,19 грн. пені, 19253,14грн. 3% річних, 74572,65 грн. інфляційних

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 27.10.2020 р. у даній справі частково задоволено позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Згідно з рішенням суду підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України" 4117,00 грн. пені, 1858,48грн 3% річних, 8077,39 грн. інфляційних втрат. Відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 4116,19 грн пені, 17394,66грн 3% річних та 66495,26 грн. інфляційних втрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 17.10.2020 р. у даній справі частково в частині відмови у стягненні 4116,19 грн. пені та постановити в цій частині нове рішення про задоволення повністю позовної вимоги про стягнення пені.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.10.2020 щодо часткового задоволення позовних вимог, вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 549, 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та процесуального права, зокрема, ст. ст. 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх обставин, що мають значення для справи, а також суд визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.

Зазначає, що в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. Боржник не звільняється від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів природного газу.

Посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 04.05.2018 р. у справі № 908/1453/14.

Вважає, що даний випадок не є винятковим і суду не надано належних та допустимих доказів поважності порушення умов договору, тому підстави для зменшення розміру пені відсутні, зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, оскільки несвоєчасна сплата основного боргу за зобов`язаннями січня 2017 року, який сплачено лише у грудні 2017 року.

Доводить також, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу. Зменшення місцевим господарським судом розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості, добросовісності, що призводить до зловживання з боку боржника.

З урахуванням викладеного просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 27.10.2020 р. у справі № 906/350/20 в частині відмови в задоволенні позовних про стягнення пені в розмірі 4116,19 грн. скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення пені в розмірі 4116,19 грн., у стягненні яких було відмовлено, задовольнити.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" подав відзив на апеляційну скаргу. Відповідач не погоджується з доводами скаржника, вважає їх безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають ні дійсним обставинам справи, ні нормам законодавства України. Водночас вважає, що рішення прийняте з урахуванням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу, що доводи апеляційної скарги за своєю суттю спрямовані не на спростування висновків суду першої інстанції, а на їх переоцінку вже існуючими, в матеріалах справи, доказами, яким суд першої інстанції належну оцінку надав.

Вважає, що дані щодо окремих фінансових показників господарської діяльності позивача за 9 місяців 2018 року не можуть бути предметом оцінки при апеляційному перегляді, оскільки не були заявлені в належному порядку у суді першої інстанції.

Також вважає безпідставними посилання позивача на правові висновки Верховного суду у складі Касаційного господарського суду.

Просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 27.10.2020 р. у справі № 906/350/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і сторони не подавали клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, розгляд апеляційної скарги відбувся в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

26 серпня 2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України"/постачальник та Товариство з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест"/споживач уклали договір постачання природного газу № 4542/1617-ТЕ-10 /а.с.13 у т.1/.

Згідно з п.1.1,1.2 договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Розділом 5 договору сторони погодили ціну природного газу.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.10.3. договору сторони дійшли згоди, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з п.12.1. договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє, в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 р. до 31.03.2017 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

На виконання умов договору позивач передав відповідачеві природний газ на загальну суму 5810611,87 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р., 30.11.2016 р., 31.12.2016 р., 31.01.2017 р. та не заперечується відповідачем /а.с. 30-33 у т.1/.

Матеріалами справи підтверджено, що борг в розмірі 5731550,73 грн. сплачено державою на підставі спільних протокольних рішень від 14.11.2016р., 06.12.2016 р., 11.01.2017 р., 06.02.2017 р., 06.03.2017 р., 05.04.2017 р. та 18.05.2017 р. /а.с. 34-73 у т.1/, а сума 79061,14 грн. боргу оплачена відповідачем 11.12.2017 р. згідно з платіжним дорученням № 3348, що підтверджується виписками по рахунках /а.с. 75-101 ут.1/.

Оскільки кошти за поставлений природний газ були сплачені з порушенням встановлених договором строків, позивач у позові просить стягнути з відповідача 8233,19 грн. пені, 19253,14грн. 3% річних, 74572,65 грн. інфляційних за порушення строків виконання зобов`язання за період з листопада 2016 року по грудень 2017 року.

Отже, на умовах договору № 4542/1617-ТЕ-10 /а.с.13 у т.1/ між сторонами відбулись правовідносини з поставки природного газу, які врегульовані нормами пар.1, 3, 5 глави 54 ЦК України, пар.3 глави 30 ГК України.

Відповідно до норм ст.275 ГК України, ст.714 ЦК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство зобов`язане надавати енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, іншій стороні (споживачеві, абоненту), яка зобов`язана оплатити прийняту енергію та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ст. 11, 14 ЦК України, ч.1 ст.144 ГК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, норми якої кореспондується зі ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідальність у вигляді пені визначена умовами п. 6.1 , 8.2 договору і вимога про стягнення пені відповідає таким умовам і нормам ст..ст.230-232 ГК України.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про підставність вимог про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені.

Відповідач, посилаючись на норми статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, просив суд першої інстанції зменшити розмір пені на 50% /а.с. 152 у т.1/. Суд першої інстанції зменшив належну до стягнення суму пені на 50%, врахувавши ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінка винної сторони - відповідач повністю оплатив борг за поставлений природний газ; відповідно до умов договору відповідач отримував природний газ від позивача виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; крім того, до відповідача застосовано також відповідальність згідно зі ст..625 ЦК України - стягнення 3 % річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оспорюють ся такі висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені на 50 %, оскільки такі висновки відповідають нормам ст.233 ГК України, ч. 3 статті 551 ЦК України та конкретним обставинам справи, які мають істотне значення.

Так, відповідно до ч.1 статті 233 ГК України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

При цьому зменшення розміру належної до стягнення неустойки є правом суду, і господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (пені) відповідно до наведених норм суд першої інстанції об`єктивно оцінив конкретні обставини справі та врахував баланс інтересів сторін.

Так, судом враховується ступінь виконання зобов`язання, а саме те, що на час звернення позивачем з даним позовом до суду грошові зобов`язання за договором виконані відповідачем в повному обсязі, період прострочення був незначним і відповідачем вживались заходи до сплати боргу.

Судом враховано як істотну обставину, яка характеризує майновий стан відповідача, що відповідач має дебіторську заборгованість у розмірі 8,5 млн. грн., кредиторську заборгованість 18, 6млн. грн.; єдиним джерелом доходу є плата за теплопостачання та водовідведення від споживачів /а.с. 157-235 у т.1/. За умовами договору № 4542/1617-ТЕ-10 природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Наведені обставини свідчать про майновий стан відповідача, а також інші інтереси сторони, що заслуговують на увагу.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення. Як зазначено вище, у даній справі також заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. за період з жовтня 2016 року по грудень 2017 року. Оскільки судом першої інстанції в задоволені вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, таким чином задоволені вимоги позивача щодо відшкодування матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення платежів.

Отже, ступінь виконання зобов`язання боржником, вжиті ним заходи до врегулювання заборгованості та його майновий стан, обумовлений специфікою його діяльності, дозволяють суду в даному випадку дійти висновку, що такі обставини заслуговують на увагу і зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Господарський суд Житомирської області зменшив розмір належних до сплати штрафних санкцій, правомірно скориставшись своїм правом відповідно до норм ст.233 ГК України і ст.551 ЦК України та обґрунтовуючи свої висновки. Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується, що зменшення розміру пені на 50% до суми 4117,00 грн. є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін.

Колегія суддів також звертає увагу, що позивач ні в суді першої інстанції, ні звернувшись до суду апеляційної інстанції не заперечив вищенаведеного та не довів в порядку ст. 74 ГПК України власний складний майновий стан чи наявність збитків, спричинених у даному випадку несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання боржником.

Підсумовуючи викладене, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 27.10.2020 р. у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві, тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 27.10.2020 р. у справі № 906/350/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 906/350/20 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 15 січня 2021 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.