СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. Справа № 917/928/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С. , суддя Гетьман Р.А.

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостхім" вх. №3092 П/2 на рішення Господарського суду Полтавської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 917/928/20 (м.Полтава, повний текст складено 13 жовтня 2020 року, суддя Мацко О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостхім",

до АТ "Полтава-Банк",

про визнання пункту договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шостхім" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства "Полтава-банк" про визнання недійсним пункту 5.3 договору поруки № 4746 від 26 червня 2019 року до кредитного договору № 4746 від 22 жовтня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний пункт правочину суперечить вимогам, встановленим до третейської угоди положенням ч.ч. 2, 5 Закону України "Про третейські суди".

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13 жовтня 2020 року у справі №917/928/20 відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що:

-третейське застереження, яке викладене в пункті 5.3 договору поруки № 4746 від 26 червня 2019 року до кредитного договору № 4746 від 22 жовтня 2018 року є невід`ємною частиною самого договору, а відтак предмет спору за третейською угодою викладено в самому договорі поруки;

-викладене в договорі третейське застереження не суперечить законодавству та не свідчить про обмеження права сторони на судовий захист.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шостхім" з відповідним рішенням суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтуванні апеляційної скарги вказує про неврахування судом першої інстанції, що:

-третейська угода, викладена в п. 5.3 договору поруки № 4746 від 26 червня 2019 року, всупереч положенням частини 5 статті 12 Закону України "Про третейські суди" не містить відомостей щодо предмета спору, що може бути переданий на розгляд третейського суду;

-третейська угода не містить однозначну домовленість сторін про передачу визначеного спору (спорів) на розгляд третейського суду, що суперечить статті 2 Закону України "Про третейські суди".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14 грудня 2020 року у справі №917/928/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостхім" на рішення Господарського суду Полтавської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 917/928/20; призначено справу до розгляду на 18 січня 2021 року о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132; відповідачу встановлено строк - 15 днів з дня вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові.

15 січня 2021 року повторним автоматизованим розподілом справи №917/928/20, у зв`язку з відпусткою судді Ільїна О.В., сформовано такий склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Склярук О.І.

18 січня 2021 року повторним автоматизованим розподілом справи №917/928/20, у зв`язку з відпусткою судді Склярук О.І., сформовано такий склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А.

У судове засідання, яке відбулось 18 січня 2021 року, представники сторін не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.

26 червня 2019 року між Акціонерним товариством "Полтава-банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шостхім" укладено договір поруки № 4746 до кредитного договору № 4746 від 22 жовтня 2018 року.

У п. 5.3 даного договорусторони передбачили, що спори між сторонами цього договору вирішуються у судах України, у тому числі в господарських судах, в порядку, визначеному чинним законодавством України, а також у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській організації "Український правовий союз" у відповідності з Регламентом цього третейського суду за вибором Банку.

Позивач при зверненні з позовною заявою та апеляційною скаргою вважає вказаний пункт договору таким, що не відповідає вимогам закону до третейської угоди, та просить визнати його недійсним, оскільки:

-з останньої не вбачається предмета спора, що суперечить вимогам частини 5 статті 12 Закону України "Про третейські суди";

-остання містить альтернативну умову про можливість передачі спору як на розгляд третейського суду, так і в загальному порядку за вибором однієї із сторін що суперечить вимогам статті 2 Закону України "Про третейські суди".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам спору колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2019 року між Акціонерним товариством "Полтава-банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шостхім" укладено договір поруки № 4746 до кредитного договору № 4746 від 22 жовтня 2018 року (Том 1, а.с. 8).

Згідно з п. 5.3 договору поруки № 4746 від 26 червня 2019 року спори між сторонами цього договору вирішуються у судах України, у тому числі в господарських судах, в порядку, визначеному чинним законодавством України, а також у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській організації "Український правовий союз" у відповідності з Регламентом цього третейського суду за вибором Банку.

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору (ч. 6 статті 12 Закону України "Про третейські суди").

З аналізу зазначених норм вбачається, що пункт 5.3 поруки № 4746 від 26 червня 2019 року до кредитного договору № 4746 від 22 жовтня 2018 року є третейським застереженням, в межах якого сторонами передбачено можливість розгляду спорів між сторонами цього договору у судах України, у тому числі в господарських судах, в порядку, визначеному чинним законодавством України, а також у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській організації "Український правовий союз" у відповідності з Регламентом цього третейського суду за вибором Банку.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою визначені способи захисту порушеного права, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним.

Підстави визнання правочину недійсним визначені у статті 215 Цивільного кодексу України, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З приводу аргументів апелянта про недотримання сторонами частини 5 статті 12 Закону України "Про третейські суди" з підстав не визначення в третейській угоді предмета спору колегія суддів зазначає таке.

Частиною 5 статті 12 акону України "Про третейські суди" з встановлено, що третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Відповідно до ч. 7 статті 12 Закону України "Про третейські суди" з у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Як встановлено вище, третейське застереження, викладене в пункті 5.3 поруки № 4746 від 26 червня 2019 року до кредитного договору № 4746 від 22 жовтня 2018 року є невід`ємною частиною самого договору поруки.

Ураховуючи, що третейська угода, яка міститься в п. 5.3 договору поруки, укладена у вигляді третейського застереження, найменування сторін даної угоди, їх місцезнаходження, місце і дата укладання угоди, її предмет є тотожними з даними, що містяться в самому договорі.

Тобто, предмет спору за третейською угодою, викладеною у вигляді третейського застереження, зазначено в самому договорі поруки.

У пункті 1.1 договору поруки № 4746 (Том 1, а.с. 8) сторонами визначено предмет договору, за яким поручитель (ТОВ "Шостхім") зобов`язується перед кредитором (АТ "Полтава-банк") відповідати за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "БАКС" (позичальник) в повному обсязі боргових зобов`язань: кредиту в сумі 12 000 000,00 (Дванадцять мільйонів) грн 00 коп., а також процентів за користування кредитом, інших платежів, які виникають з умов кредитного договору № 4746 від 22 жовтня 2018 року, а також включаючи всі додаткові угоди до вказаного кредитного договору, які вже укладені, можуть бути укладені в майбутньому та є невід`ємною частиною кредитного договору № 4746 від 22 жовтня 2018 року, укладеного між кредитором та позичальником

У розділі 2 Договору поруки сторонами узгоджено їх права та обов`язки.

З наведеного вбачається, що предмет спору за третейським застереження, викладеним у пункті 5.3 договору, передбачає домовленість сторін щодо можливості передання на розгляд третейського суду усіх спорів, які виникають з договору поруки № 4746 від 26 червня 2019 року.

Ураховуючи викладене колегія суддів зазначає про дотримання сторонами при укладенні третейського застереження вимоги частини 5 статті 12 Закону України "Про третейські суди".

Крім того, необхідно відзначити, що частина 5 статті 12 Закону України "Про третейські суди" безпосередньо стосується третейської угоди, викладеної у вигляді окремої письмової угоди, саме в тексті якої й потрібно вказувати відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди, а не третейського застереження в рамках певного договору.

Стосовно аргументів апелянта щодо недійсності третейської угоди з підстав закріплення в ньому альтернативної умови про можливість передачі спору як на розгляд третейського суду, так і в загальному порядку за вибором однієї із сторін колегія суддів зазначає про таке.

За змістом ст. 2 Закону України "Про третейські суди" третейська угода це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Колегія суддів зауважує, що приписи Закону України "Про третейські суди" не встановлюють обмежень для сторін третейської угоди щодо визначення в її тексті альтернативної умови про можливість передачі спору як на розгляд третейського суду, так і в загальному порядку за вибором однієї із сторін.

Таким чином, визначення в тексті третейського застереження умови щодо можливості передачі спору також в загальному порядку за вибором однієї із сторін не суперечить положенням законодавства.

Поряд з цим варто зазначити, що Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 статті 55 Конституції України).

Неможливість реалізації даного третейського застереження, у тому числі з підстав необізнаності позивача з регламентом третейського суду, останнім не доведена, та не може свідчити про недійсність даного застереження, оскільки в такому випадку сторони можуть скористатись своїм правом на звернення до суду для захисту своїх прав чи охоронюваних законом інтересів.

Звернення за вирішенням спору до третейського суду є правом особи, яка самостійно на свій розсуд вибирає спосіб захисту порушених або оспорюваних інтересів.

Третейська угода є обов`язковою і головною умовою звернення особи з позовом до третейського суду, проте її наявність жодним чином не свідчить про обов`язок особи у разі виникнення спору звертатись за його вирішенням лише до третейського суду, та в свою чергу не тягне за собою позбавлення права особи на звернення з позовом до господарського суду та не забороняє господарському суду розглядати і вирішувати по суті такий спір.

У разі відсутності волі у позивача на звернення до третейського суду чинне законодавства України не позбавляє його права на вирішення спору господарським судом.

Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці 7 статті 2, статті 3 Закону України "Про третейські суди", є здійснення ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права на захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин, передбаченого статтею 55 Конституції України.

Згідно із частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Отже, діючим процесуальним законодавством не передбачено обмежень юрисдикції господарського суду у зв`язку з наявністю між сторонами третейської угоди.

Відтак, закріплення в тексті третейського застереження альтернативної умови про можливість передачі спору як на розгляд третейського суду, так і в загальному порядку за вибором однієї із сторін узгоджується з вимогами законодавства.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позивач не довів наявність підстав, з якими закон пов`язує недійсність пункту 5.3 Договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалено з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостхім" та залишення без змін рішення Господарського суду Полтавської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 917/928/20.

В силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостхім" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 917/928/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 20 січня 2021 року.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман