ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

14.01.2021м. ДніпроСправа № 904/186/21

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва", м. Дніпро

про забезпечення позову

Суддя Назаренко Н.Г.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову до його подання, за змістом якої просить суд:

- Вжити заходів забезпечення позову Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" про спонукання укласти договір про спільне використання технологічних електричних мереж.

- Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" зупинення передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними мережами субспоживачів, приєднаних до його мереж (КЛ-0,4 кВ від ТП-5787, РУ-04 кВ), а саме:

- АТ "Державний ощадний банк України" приєднаний до ТП 5787,

- ПрАТ "Київстар" ДФ приєднаний до ТП 5787.

В обґрунтування поданої заяви майбутній Позивач зазначає, що між Позивачем та Відповідачем, було укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 853 від 22.10.2012 (далі - Договір), відповідно до умов якого власник мереж зобов`язується забезпечувати технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача, або інших суб`єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, в межах величин, дозволених постачальником електричної енергії до використання, а користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

Строк дії Договору до 31.12.2012.

Відповідно до п. 9.4. Договору, він вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд. Договір може бути розірвано за ініціативою будь-якої із сторін у порядку визначеному законодавством.

Керуючись зазначеним пунктом Договору, листом від 06.10.2020 № 6-10/20 ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" повідомило АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» про відмову від Договору та припинення його дії з 01.01.2021.

Обґрунтовуючи дану заяву, Позивач звертає увагу на наступне.

Взаємовідносини, які виникають між учасниками ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

Нормативно-правовим актом, який визначає вимоги та правила, які регулюють взаємовідносини ОСР, користувачів системи розподілу (далі - Користувачі) щодо оперативного та технологічного управління системою розподілу її експлуатації, є Кодекс систем розподілу (далі - КСР), затверджений постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310.

Учасниками роздрібного ринку є (в тому числі): електропостачальники, оператори систем розподілу (ОСР), основні споживачі, субспоживачі та ін. Правила обов`язкові для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Крім того, взаємовідносини між основним споживачем та субспоживачем регулюються також положеннями ст. 49 Закону України «Про ринок електричної енергії», де зазначено, що для цілей цієї статті основним споживачем вважається споживач та/або власник електричних мереж, який не є оператором системи розподілу, електричні мережі якого використовуються для розподілу електричної енергії іншим споживачам, а також для транспортування електричної енергії в мережі оператора системи розподілу.

Відносини між основним споживачем та користувачами, що живляться від його мереж, та оператором системи розподілу та/або оператором системи передачі регулюються Кодексом систем розподілу (КСР), ПРРЕЕ та договорами, укладеними на їх основі.

Основний споживач зобов`язаний укласти з ОСР, на території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу якого розташовані його мережі, договір про спільне використання електричних мереж та забезпечує недискримінаційний доступ третіх сторін до своїх електричних мереж, безпеку та надійність їх функціонування відповідно до КСР, ПРРЕЕ та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 1.2.3. ПРРЕЕ, оператор системи не має права відмовити в розподілі (передачі) електричної енергії електропостачальникам та споживачем до межі балансової належності їх електроустановок, у приєднанні до його мереж інших операторів системи, у тому числі оператора малої системи розподілу, або інших замовників послуги приєднання до електричних мереж за умови дотримання ними вимог законодавства України, зокрема законодавства у сфері енергетики.

Оператор системи в межах території здійснення ліцензованої діяльності забезпечує розподіл електричної енергії власними мережами та технологічними електричними мережами інших власників, які не виконують функції оператора системи (у тому числі електричними мережами виробників, резервне живлення яких забезпечується від мереж оператора системи, та споживачів (основних споживачів), електроустановки яких приєднані до електричних мереж таких виробників, та їх субспоживачів), шляхом укладення з цими власниками договорів про спільне використання технологічних електричних мереж на основі типового договору.

У разі використання оператором системи технологічних електричних мереж власника мереж, який не виконує функції оператора системи згідно з умовами ліцензії або законодавством, для забезпечення транспортування електричної енергії електричними мережами, що не належить оператору системи відносини між власником цих мереж та оператором системи, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору (додаток 1 до цих Правил).

Власник технологічних електричних мереж (основний споживач) не має права відмовити оператору системи, на території ліцензованої діяльності якого приєднані мережі власника, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж у передбачених цими Правилами випадках.

Станом на сьогоднішній день АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" забезпечує електропостачання через т технологічні електричні мережі ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" електричну енергію субспоживачам, згідно з укладеними договорами на розподіл електричної енергії.

На виконання вищезазначених нормативних актів АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" проект договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 15.12.2020 № 969.

Заявник звертає увагу на те, що ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" направило лист про припинення постачання електричної енергії своїм споживачам в зв`язку з припиненням дії договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 22.10.2012 № 853 укладеного між АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" та ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва"

У пункті 5.5.9 глави 5.5 розділу V ПРРЕЕ зазначено, що споживач (основний споживач) відшкодовує учасникам роздрібного ринку збитки, виникнення яких пов`язане з вимушеним порушенням умов договору інших споживачів (субспоживачів) щодо обсягів постачання, показників якості електропостачання та/або договірної потужності, зумовлені діями та/або бездіяльністю споживача ( основного споживача).

Крім того, електричні мережі АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" за адресою розташування ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" відсутні, тому переключення навантаження на електричне обладнання АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" не можливо.

Таким чином, дії ТОВ "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" щодо припинення електропостачання на об`єкти субспоживачів, підключених до його мереж, не відповідають вимогам чинного законодавства, Закону України "Про ринок електричної енергії", ПРРЕЕ та КСР, умовам Договору.

Заявник вважає, що на сьогоднішній день існують обґрунтовані підстави вважати, що до винесення рішення, відповідачем незаконно буде припинено передач приєднаних до його мереж, мотивуючи свої дії припиненням договору про спільне у (транзит) електроенергії технологічними електромережами на об`єкти субспоживачів, приєднаних до його мереж, мотивуючи свої дії припиненням договору про спільне використання технологічних електричних мереж між позивачем та відповідачем.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", Господарський суд вважає її такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

За змістом статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" від 17.07.2008 Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливого порушення майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, з урахуванням вимог ст. 74 та ст. 136 Господарського процесуального кодексу України заявник надав суду письмові докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує необхідність застосування заходів до забезпечення позову в господарському процесі. При цьому, заявником доведено, що існує реальна загроза ефективного захисту, що істотно ускладнить виконання рішення господарського суду в частині відновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника.

Згідно зі статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно і забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, обрані заявником заходи забезпечення позову не містяться в переліку заборонених заходів забезпечення позову відповідно до ч. 5 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України та не мають наслідком припинення господарської діяльності товариств як суб`єктів господарювання.

Таким чином, судом встановлено, що застосування заходу забезпечення позову не призведе до втручання у звичайну діяльність останнього чи до погіршення стану його майна, а лише запровадить дії, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Приймаючи рішення про забезпечення позову господарський суд взяв до уваги, що у разі задоволення позовних вимог рішення суду повинно бути виконаним з огляду на положення пункту 1 статті 6 §1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року якою гарантується кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Відповідно до постанови Верховного суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18 зазначено, що досліджуючи таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, суди мають досліджувати «чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Таким чином, на сьогоднішній день існують обґрунтовані підстави вважати, що до винесення рішення, Відповідачем незаконно буде припинено передачу (транзит) електроенергії технологічними електромережами на об`єкти субспоживачів, приєднаних до його мереж (АТ "Державний ощадний банк України", ПрАТ "Київстар"). Такі дії можуть суттєво порушити права та інтереси не тільки заявника, оскільки у пункті 5.5.9. глави 5.5 розділу V ПРРЕЕ зазначено, що споживач (основний споживач) відшкодовує учасникам роздрібного ринку збитки, виникнення яких пов`язане з вимушеним порушенням умов договору інших споживачів (субспоживачів) щодо обсягів постачання, показників якості електропостачання та/або договірної потужності, зумовлені діями та/або бездіяльністю споживача (основного споживача), а також, і субспоживачів електричної енергії, які у зимовий період не тільки залишаться без освітлення та опалення, а і змушені будуть припинити свою діяльність, що є неприпустимим.

Суд зазначає, що при розгляді заяв про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. До предмету дослідження на цій стадії входить лише питання про те чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Вжиті даною ухвалою заходи до забезпечення позову є пов`язаними з предметом майбутнього позову, а внаслідок їх вжиття не порушуються будь-які права та інтереси осіб, що не є учасниками судового процесу.

За вказаних обставин заява АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" про вжиття заходів до забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136, 139, 140, 141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" про забезпечення позову до подання позову - задовольнити.

Вжити заходів щодо забезпечення позову АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, 22, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" (49050, м. Дніпро, вул. Гагаріна, 115, ) про спонукання укласти договір про спільне використання технологічних електричних мереж, шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" (49050, м. Дніпро, вул. Гагаріна, 115, ) зупинити передачі (транзит) електричної енергії власними технологічними мережами субспоживачів, приєднаних до його мереж (КЛ-0,4 кВ від ТП-5787, РУ-04 кВ), а саме:

- АТ "Державний ощадний банк України" приєднаний до ТП 5787,

- ПрАТ "Київстар" ДФ приєднаний до ТП 5787.

Стягувач: Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, 22, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія Дніпропетровського науково-дослідного інституту будівельного виробництва" (49050, м. Дніпро, вул. Гагаріна, 115, ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (частина 1 статті 235 Господарського процесуального кодексу України), а саме з 14.01.2021.

Ухвала, як виконавчий документ підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (частина 1 статті 144 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала може бути оскаржена, що передбачено статями 254, 255 Господарського процесуального кодексу України, в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її прийняття, тобто до 15.01.2024.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (частина 4 статті 144 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Г. Назаренко