РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.01.2021Справа № 910/14567/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Грейн"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 219 443,14 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд-Грейн" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 219 443,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у відповідача обов`язку відшкодувати вартість недостачі вантажу в розмірі 215 663,14 грн., яка виникла під час перевезення у вагонах № 95055349, 95721577. Також позивачем нараховано 3 780,00 грн. витрат пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи.

Ухвалою господарського суду від 30.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

27.10.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечував, просив визнати акт експертизи № 120-0724 Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 12.09.2020 неналежним доказом. Визнати повідомлення ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" № 625 від 10.08.2020 також неналежним доказом. Відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 між акціонерним товариством "Українська залізниця" (надалі - Перевізник, Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд-Грейн" (надалі - Замовник, Позивач) укладено Договір № 41968978/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (надалі - Договір).

Предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з п. 1.3 Договору, перевезення - послуга, в процесі надання якої Перевізник зобов`язується доставити довірений Замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим Договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього Договору, Статуту залізниць України, Збірника Тарифів та коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГС, КОТІФ відповідно.

Пунктом 1.4. Договору визначено, що надання послуг за цим Договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу та іншими документами.

Згідно з п. 22 Статуту залізниць України, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до договору перевезення, оформленого залізничною накладною № 44841773 від 01.08.2020 p., відправник ТОВ "Трейд-Грейн" (Позивач) передав Відповідачу до перевезення зі станції відправлення Тополі на станцію призначення Миколаїв-Вантажний, вантаж пшениця у вагоні № 59055349 масою нетто 69820 кг., у вагоні № 95721577 масою нетто 69640 кг. Одержувачем вантажу є ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів". На даних вагонах встановлені запірно- пломбувальні пристрої (ЗПП) відправника за номерами, які зазначені у графі 20 "Пломба (ЗПП)" накладної. Перевезення вантажу здійснювалось у вагонах власності Відповідача.

Будь-яких зауважень щодо маси вантажу з боку залізниці при його прийняті до перевезення та укладені зазначених договорів перевезення не було. Залізниця не скористалася своїм правом, визначеним п. 24 Статуту залізниць України, якою передбачено право залізниці перевіряти кількість та масу переданого до перевезення вантажу та погодилася із масою вантажу, визначеною відправником.

06.08.2020 по прибутті вантажу на станцію призначення Миколаїв-Вантажний та після його отримання від залізниці одержувач здійснив первинне переваження вказаних вище вагонів на брутто (у завантаженому стані) на власних вагонних вагах та виявив різницю із вагою відправника в сторону зменшення (недостача вантажу):

вагон № 95055349 - різниця вантажу в сторону зменшення на 19970 кг.;

вагон № 95721577 - різниця вантажу в сторону зменшення на 17090 кг.;

Пунктом 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до графи 20 залізничної накладної № 44841773 вантаж - пшениця перевозився Відповідачем насипом.

Після встановлення вказаних обставин недостачі вантажу та керуючись п. 52 та пп. "а" п. 129 Статуту залізниць України, 06.08.2020 р. на станцію призначення Миколаїв-Вантажний подана вимога одержувача № 619 від 06.08.2020 р. з проханням провести комісійну видачу вантажу у вагонах №№ 95055349, 95721577.

У відповідь від станції призначення надійшов лист № 439/М від 07.08.2020 р. про відмову у комісійній видачі вагонів №№ 95055349, 95721577.

У зв`язку з відмовою залізниці у комісійній перевірці вантажу та керуючись п. 16 Правил видачі вантажів, через начальника станції призначення Миколаїв-Вантажний подана відповідна скарга № 622 від 07.08.2020 р. Скаржник просив начальника дирекції до 13:00 год. 10.08.2020 р. надати розпорядження та скласти відповідний комерційний акт щодо виявленої недостачі вантажу.

Відповідач у відповідь на подану скаргу надіслав лист, в якому відмовив у задоволенні скарги, посилаючись на те, що спірні вагони були прийняті 06.08.2020 без зауважень, а заявка на їх комісійну видачу надійшла після фактичної видачі вагонів.

Тобто, Відповідач в порушення п. 52 та пп. "а" п. 129 Статуту залізниць України комісійну перевірку та видачу вантажу не зробив, комерційний акт про недостачу вантажу у вагонах №№ 95055349, 95721577 не склав, про що свідчить його лист № 439/М від 07.08.2020 р. Станція призначення повідомила заявника про те, що спірні вагони були прийняті від залізниці без зауважень, про що свідчать пам`ятки про подавання вагонів №№ 1525, 1526.

Тому, доводи відповідача про визнання повідомлення ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" № 625 від 10.08.2020 неналежним доказом безпідставні.

Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. №113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458, не передбачено ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, про стан ЗПП тощо.

Тобто, пам`ятка не свідчить про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон. Законодавством України не передбачено обов`язку вантажоодержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості.

Отже, відсутність таких зауважень у відповідній пам`ятці не спростовує жодних обставин, наведених у вимозі одержувача № 619 від 06.08.2020 р. про перевірку маси вантажу та позовній заяві, так само як і не доводить відсутність вини залізниці у недостачі вантажу, зданого їй до перевезення.

У зв`язку з відмовою Відповідача здійснити комісійну перевірку та видачу вантажу, 10.08.2020 р. розпочато проведення експертизи регіональною Торгово-промисловою палатою Миколаївської області за результатами якої складено Акт експертизи № 120-0724 від 12.08.2020 p., відповідно до п. 6 цього акта завданням експертизи було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагонів з вантажем №№ 95055349, 95721577. Експертизою встановлено:

при зовнішньому огляді встановлено:

- у вагоні № 95055349 у першому та другому (від сходів) розвантажувальних бункерах зі сторони штурвалів вагона в місці прилягання кришки до корпусу бункера, виявлені зазори в яких затиснута трава та зерна пшениці, між першим та другим завантажувальними люками, а також у третьому є конусоподібні поглиблення вантажу у вигляді воронок, візуально близько таких розмірів: довжиною до 4 м, шириною до 2,5 м та завглибшки до 1,5 м від поверхні вантажу;

- у вагоні № 95721577 у першому (від сходів) розвантажувальному бункері зі сторони штурвалів вагона в місці прилягання кришки до корпусу бункера, виявлені зазори в яких затиснуті зерна пшениці та поліетиленовою плівкою чорного кольору, між першим та другим, та третім завантажувальними люками є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки, візуально близько таких розмірів: довжиною до 6 м, шириною до 2,5 м та завглибшки до 2 м від поверхні вантажу.

Візуально вільний простір у вагоні дозволяє поміститися нестачі вантажу;

Після переважування вагонів та перевірки тари вагонів фактично виявилось:

- маса нетто вантажу у вагоні № 95055349 - 51550 кг., що на 18270 кг. менше, ніж зазначено відправником у накладній № 44841773;

- маса нетто вантажу у вагонів № 95721577 - 53250 кг., що на 16390 кг. менше, ніж зазначено відправником у накладній № 44841773;

Загальна недостача вантажу пшениці склала 34660 кг.

Зважування вказаних вагонів проводилось представником одержувача в присутності експерта регіональної Торгово-промисловою палатою Миколаївської області, представників відправника. При проведені експертизи представники станції Миколаїв-Вантажний присутні не були.

Згідно висновку експерта, недостача вантажу у вагонах №№ 95055349, 95721577 склала 34660 кг. Щільність закриття розвантажувальних бункерів не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Крім того, у відповідності до абз. 3 п. 32 Статуту залізниць України відправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Відповідно до п. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно з п. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

В п.п. 114, 115 Статуту залізниць України закріплено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до п. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Підпунктом б) п. 130 Статуту залізниць України визначено, що у випадку недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач має право на пред`явлення до залізниці претензій або позовів за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Встановлені Актом експертизи обставини свідчать про пошкодження спірних вагонів №№ 95055349, 95721577 під час їх перевезення залізницею, що в силу п. 111 Статуту залізниць України унеможливлює звільнення залізниці від відповідальності за недостачу вантажу, навіть за умови непошкоджених пломб (ЗПП) вантажовідправника.

Даними належними доказами підтверджене протиправне втручання до вантажу сторонніх осіб під час перевезення.

У п. 111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу.

Поряд з цим, пп. "А" п. 111 Статуту залізниць України складається з двох частин, де перша - передбачає можливість звільнити залізницю від відповідальності за недостачу вантажу у випадку одночасної наявності двох умов: вантаж прибув у непошкодженому вагоні і з непошкодженими пломбами відправника.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 861/5082, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (31111), без перевірки вантажу.

Як вбачається з доданих до позовної заяви Акта експертизи на станцію призначення спірні вагони №№ 95055349, 95721577 прибули технічно несправними (пошкодженим). Технічна несправність даних вагонів полягає у механічному пошкодженні та розжиманні розвантажувальних люків вагонів, нещільне прилягання кришки люка розвантажувального бункеру, наявність зазорів, через які проглядається затиснуте зерно пшениці і через які можлива втрата вантажу. І ці пошкодження виникли саме під час перевезення вантажу залізницею, оскільки на станції відправлення Тополі дані вагони були у всіх відношеннях справні, підстав для відмови у користуванні цим вагонами та їх не допуску до перевезення не було.

Відповідно до п. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони.

Більш того, сам Відповідач прийняв переданий вантаж до перевезення у спірних вагонах власності Відповідача без будь-яких зауважень до їх технічного чи комерційного стану. Вказане свідчить про вжиття вантажовідправником всіх необхідних заходів для збереження вантажу під час його перевезення, як це передбачено вимогами Статуту залізниць України та Правилами перевезень вантажів, а спірні вагони на станції відправлення Тополі були у технічно справному стані, проте на станцію призначення Миколаїв-Вантажний прибули з вантажем вже в технічно несправному стані.

Відповідно до п. 3.9 роз`яснень Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", коли технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу - відповідальність за нестачу вантажу покладається на перевізника, а прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера. У такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю.

Враховуючи викладене, звільнити залізницю від відповідальності, у зв`язку з тим, що вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника не вбачається за можливе, оскільки спірні вагони прибули технічно пошкодженими.

Друга частина п.п. "А" п. 111 Статуту залізниць України взагалі не може бути застосована до правовідносин, що описані у даному позові, оскільки вона передбачає можливість звільнити залізницю від відповідальності за нестачу вантажу у випадку, якщо вантаж надійшов у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника.

Згідно з п. 1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 р. № 542, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку.

Зернові вантажі, зокрема пшениця, який перевозився за накладною № 44841773 не віднесено до додатку зазначених Правил, а отже перевезення у вагонах відкритого типу не

Враховуючи викладене вище є очевидним протиправне втручання до спірних вагонів з вантажем під час перевезення Відповідачем з втратою такого вантажу у загальній кількості 34660 кг., що завдало Позивачу значних майнових втрат.

Позивач також направив запит до ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про надання інформації чи допускається наявність щілин у розвантажувальних люках вагонів-зерновозів та ін.

Згідно листа ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" від 03.19.2020 р. № 50.1-32/849 даний завод має декілька моделей вагонів для зерна у своїй номенклатурі - 19-752 (знятий з виробництва), 19-7016, 19-7053-02 та їх модифікації. Згідно вимог технічних умов на вагони для зерна та ДСТУ 3851-99 (ГОСТ 30243.3-99) "Вагони хопери криті колії 1520 мм для сипких вантажів. Загальні технічні умови", всі розвантажувальні прилади мають забезпечувати щільне прилягання кришок до розвантажувальних отворів та повинні мати ущільнення розвантажувальних люків, не допускаючи просипання вантажу. Тому вагони зі щілинами у розвантажувальному люці, які допускають втрату вантажу, являються технічно несправними та не мають допускатися в експлуатацію.

Позивачем також направив запит № 20/08 від 20.08.2020 р. до філії "Головний інформаційно-обчислювальний центр" AT "Укрзалізниця" про надання інформації щодо технічних характеристик спірних вагонів. Згідно листа-відповіді філії "Головний інформаційно-обчислювальний центр" Відповідача від 20.08.2020 р. № 59/1167 спірні вагони є вагонами моделі 19-752.

Отже, встановлені Актом експертизи № 120-0724 від 12.08.2020 р. обставини свідчать про пошкодження спірних вагонів № 95055349, 95721577 під час перевезення залізницею, що в силу п. 111 Статуту залізниць України унеможливлює звільнення залізниці від відповідальності за недостачу вантажу, навіть за умови непошкоджених пломб (ЗПП) вантажовідправника.

Щодо тверджень відповідача про те, що Акт експертизи РТПП Миколаївської області є неналежним та недопустимим доказом, суд вказує наступне.

Повноваження торгово-промислових палат на складання актів експертизи встановлені ч. 1 ст. 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Згідно з відомостями, розміщеними на офіційному веб-порталі регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області (https://rtpp.com.ua/uslugi/), відділом експертиз проводяться товарознавчі експертизи та надаються послуги з контролю за переваженням вагонів.

Позивач звернувся до РТПП Миколаївської області з проведенням експертизи, як до незалежної професійної організації, яка діє на підставі Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до ч. 1 ст. 11 якого торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України. Права торгово-промислових палат закріплюються в їх статутах і реалізуються у порядку, передбаченому законодавством України. Отже, повноваження торгово-промислових палат на проведення експертиз встановлені законом.

Більше того, згадані Відповідачем положення про проведення експертизи стосуються експертизи вантажів або встановлення причин його нестачі (п. 13 Правил складання актів, затверджені наказом Мінтрансу від 28.05.2002 р. № 334, п. 30 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу від 21.11.2000 р. № 644).

Проте, експертиза саме вантажу (визначення його якісних показників таких як класність, вологість, наявність домішок, тощо) або встановлення причин нестачі по даній справі не проводилась.

Отже, застосування по даній справі п. 30 Правил видачі вантажів є помилковим.

Також слід зазначити, що Правила видачі вантажів стосуються організації роботи відповідних структур залізничної станції при прибутті вантажу на станцію та оформлення відповідних документів робітниками станції і не відносяться до документів, якими керуються у своїй роботі експерти торгово-промислових палат. Отже, експерт Карнаух Н.І. не зобов`язаний вказувати у своєму Акті експертизи нормативно-правові акти чи стандарти, на підставі яких зроблені висновки.

У даному випадку предметом експертного дослідження РТПП Миколаївської області було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагонів у яких було виявлено недостачу вантажу. Жодних висновків про якісні показники чи причини недостачі наданий Позивачем Акт експертизи не містить.

Враховуючи зазначене вище, та з урахуванням інституту належності та допустимості доказів, Акт експертизи РТПП Миколаївської області є належним та допустимим доказом на підставі якого є можливим встановлення обставин справи, що входять до предмету доказування у даній справі, у тому числі щодо технічної справності (несправності) спірних вагонів, оскільки як вже зазначалось діюче законодавство України не встановлює певного виду доказів, виключно на підставі яких є можливим встановлення технічного стану вагону.

Відповідачем не надано жодного доказу, який би ставив під сумнів досвід та кваліфікацію експерта Карнаух Н.І.

Щодо тверджень Відповідача про підписання Акта експертизи регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області лише зацікавленими особами без участі представника залізниці слід зазначити, що огляд та зважування спірних вагонів проводився комісійно за участю експерта регіональної Торгово-промисловою палатою Миколаївської області, представників відправника, одержувача. Згідно Методик Системи ТПП Експерт України експерт не зобов`язаний оформлювати акт саме під час проведення огляду вантажу, а констатуючу частину акту експертизи підписує експерт та при необхідності представник замовника, при цьому, представник транспортної організації, якщо вона не є замовником експертизи, констатуючу частину акту експертизи не підписує, а складає свої внутрішні документи, наприклад, комерційний акт.

При цьому, Відповідач в порушення підпункту "а" п. 129 Статуту залізниць України комерційний акт не склав, що свідчить про його небажання здійснювати перевірку вантажу у спірних вагонах. Чинним законодавством України не передбачено обов`язкову участь представника залізниці при проведенні експертиз регіональними Торгово-промисловими палатами. Отже, дані обставини виключають обов`язкову участь представника залізниці у проведенні експертизи регіональною Торгово-промисловою палатою Миколаївської області на замовлення відправника або одержувача вантажу.

Відповідно до п. 29 Правил видачі вантажів, у разі недостачі, псування, пошкодження вантажу, якщо ці обставини зазначені в комерційному акті, складеному до видачі вантажу (в тому числі й під час перевезення), станція призначення може видати його одержувачу тільки після визначення розміру фактичної недостачі, псування або пошкодження згідно з пред`явленими одержувачем документами (рахунки-фактури тощо). При непред`явленні вказаних документів вантаж видається одержувачу після складання комерційного акта з докладним описом стану вантажу або після складання у відповідних випадках акта експертизи.

Згідно з п. 30 Правил видачі вантажів, у разі потреби встановлення розміру або причини недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знизилась його вартість, залізниця за власною ініціативою або на вимогу одержувача запрошує незалежних експертів, які відповідно до законодавства мають право на проведення експертизи. Експертиза провадиться в присутності начальника станції (його заступника або іншого працівника, уповноваженого начальником станції). Одночасно з викликом експерта станція повідомляє про це одержувача. Одержувач має право взяти участь у експертизі вантажу.

У даному випадку посилання Відповідача на п. 30 Правил видачі вантажів щодо необхідності повідомлення Відповідача про проведення експертизи регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області є помилковими, оскільки проведення такого дослідження після передачі спірних вагонів одержувачу являється по суті єдиним способом доведення ним факту технічної несправності (пошкодження) вагонів та недостачі вантажу. Замовлення експертизи до видачі вантажу з ініціативи отримувача неможливе, оскільки згідно п.п. 29, 30 Правил видачі вантажів запрошення незалежних експертів та оплату їх робіт здійснює залізниця за умови, що обставини, пов`язані з недостачею вантажу, зафіксовано в складеному до видачі вантажу комерційному акті, який в даному випадку Відповідач відмовився оформлювати.

Даний правовий висновок підтверджується постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 21.02.2020 р. по справі № 916/2683/19.

Таким чином, норми Правил видачі вантажів (п.п. 29, 30) є відмінними від тих норм чинного законодавства, які регулюють питання проведення експертиз регіональними Торгово-промисловими палатами України, тому відсутні правові підстави для їх застосування по даній справі.

Щодо посилання Відповідача на ч. 1 ст. 924 ЦК України, суд вказує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до п. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Отже, посилання Відповідача на ч. 1 ст. 924 ЦК України, яка визначає, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу є помилковими, оскільки в цій нормі йдеться про припинення відповідальності за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про звільнення від відповідальності за втрату вантажу під час перевезення залізницею.

Щодо тверджень Відповідача проте, що недостача вантажу виникла не з вини Відповідача або з незалежних від нього причин, суд вказує наступне.

Згідно з п. 23 Статуту залізниць України, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

У відповідності до п. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно з п. 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Отже, залізниця не зобов`язана перевіряти кількість та масу вантажу, що передається їй до перевезення згідно залізничної накладної. У той же час, здійснення такої перевірки - в інтересах самої залізниці як перевізника по договору перевезення, що несе майнову відповідальність за схоронність зданої до перевезення кількості вантажу.

При цьому, не можуть бути взяті до уваги посилання Відповідача на те, що вантажовідправником було самостійно визначено масу вантажу перед відправленням спірних вагонів, без участі представника Відповідача, оскільки будь-яких зауважень щодо маси вантажу з боку перевізника при прийнятті вантажу до перевезення та укладанні договору перевезення, оформленого накладною № 44841773 від 05.08.2020 р. не було, відповідні докази відсутні в матеріалах справи.

До моменту прибуття спірних вагонів №№ 95055349, 95721577 на станцію призначення Миколаїв-Вантажний, жодних зауважень або повідомлень з приводу неправильного визначення маси вантажу вантажовідправником також зроблено не було. Відповідачем також не надано будь-яких доказів невірного визначення вантажовідправником маси вантажу при навантажені у спірні вагони.

Між тим, п. 24 Статуту залізниць України передбачено право залізниці перевіряти кількість та масу переданого до перевезення вантажу. Проте Відповідач вказаним правом не скористався та підписав залізничну накладну № 44841773 від 05.08.2020 р. без будь-яких зауважень та заперечень, а технічна несправність спірних вагонів підтверджується наявним в матеріалах справи доказами.

Пунктом 52 Статуту залізниць України передбачені окремі самостійні випадки, коли на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема:

прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій;

прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами;

прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його

перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в

рефрижераторних вагонах (контейнерах);

прибуття вантажу, який був завантажений залізницею;

видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею;

прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до графи 20 залізничної накладної № 44841773 вантаж пшениця у спірних вагонах перевозився Відповідачем насипом.

06.08.2020 по прибутті вантажу на станцію призначення Миколаїв-Вантажний та після його отримання від залізниці одержувач здійснив первинне переваження вказаних вище вагонів на брутто (у завантаженому стані) на власних вагонних вагах та виявив різницю із вагою відправника в сторону зменшення (недостача вантажу):

вагон № 95055349 - різниця вантажу в сторону зменшення на 19970 кг.;

вагон № 95721577 - різниця вантажу в сторону зменшення на 17090 кг.

При цьому, виявити недостачу маси вантажу у спірних вагонах, які опломбовані запірно-пломбувальними пристроями (надалі - ЗПП), можливо здійснити тільки шляхом зважування вагонів на вагонних вагах, а не при візуальному огляді вагонів під час їх прийняття від залізниці одержувачем. Виявити стан вантажу всередині даних вагонів можливо здійснити тільки після зняття з вагонів ЗПП та розкриття вагонів з наступним оглядом поверхні вантажу.

П. 23 Правил видачі вантажів передбачено, що у разі вивантаження на місцях загального користування вимога щодо перевірки маси вантажів може бути заявлена письмово одержувачем до початку вивантаження. Вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під`їзну колію, може бути заявлена в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором.

Згідно з підпунктом "а" п. 129 Статуту залізниць України, комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Виходячи з системного аналізу положень Статуту залізниць України та вищезазначених Правил видачі вантажів, отримувач вантажу не позбавлений права заявити вимогу щодо перевірки маси вантажу після подавання вагону.

Відповідно до обставин справи, одержувачем після виявлення недостачі вантажу та керуючись п. 52 та пп. "а" п. 129 Статуту залізниць України 06.08.2020 р. на станцію призначення Миколаїв-Вантажний подана вимога одержувача № 619 від 06.08.2020 р. з проханням провести комісійну видачу вантажу у вагонах №№ 95055349, 95721577.

При цьому, подання одержувачем на станцію призначення заяви з вимогою щодо комісійної перевірки вантажу на наступний день 06.08.2020 р. після прибуття вантажу на станцію 05.08.2020 р. не є порушенням Статуту залізниць України та Правил видачі вантажів, що спростовує заперечення Відповідача у цій частині.

Однак, Відповідач в порушення п. 52 та пп. "а11 п. 129 Статуту залізниць України комісійну перевірку та видачу вантажу не зробив, комерційний акт про недостачу вантажу у вагонах № 95055349, 95721577 не склав, про що свідчить його лист № 439/М від 07.08.2020 в якому він повідомив про те, що спірні вагони були прийняті від залізниці без зауважень, про що свідчить підпис відповідальної особи одержувача в пам`ятці про подавання вагонів форми ГУ-45.

Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458, не передбачено ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, про стан ЗПП тощо.

Тобто, пам`ятки про подавання вагонів не свідчать про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідні вагони. Законодавством України не передбачено обов`язку вантажоодержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості (наприклад, про стан вагонів, про стан запірно-пломбувальних пристроїв тощо).

Отже, відсутність таких зауважень у відповідній пам`ятці не спростовує жодних обставин, наведених у позовній заяві, так само як і не доводить відсутність вини залізниці у недостачі вантажу, зданого їй до перевезення.

У зв`язку з відмовою залізниці у комісійній перевірці вантажу та керуючись п. 16 Правил видачі вантажів, через начальника станції призначення Миколаїв-Вантажний подана відповідна скарга № 622 від 07.08.2020 р. Скаржник просив начальника дирекції до 13:00 год. 10.08.2020 р. надати розпорядження та скласти відповідний комерційний акт щодо виявленої недостачі вантажу.

Відповідач у відповідь на подану скаргу надіслав лист, в якому відмовив у задоволенні скарги, посилаючись на те, що спірні вагони були прийняті 06.08.2020 без зауважень, а заявка на їх комісійну видачу надійшла після фактичної видачі вагонів.

У зв`язку з відмовою Відповідача здійснити комісійну перевірку та видачу вантажу, 10.08.2020 р. розпочато проведення експертизи регіональною Торгово-промисловою палатою Миколаївської області за результатами якої складено Акт експертизи № 120-0724 від 12.08.2020 p.

Приймаючи до уваги вищевстановлені обставини у даній справі в їх сукупності, Позивачем та одержувачем в порядку визначеному чинним законодавством України було вжито необхідних заходів задля повідомлення залізниці про необхідність засвідчення обставин невідповідності маси вантажу комерційним актом, складення якого на вимогу вантажоодержувача (вантажовідправника), згідно приписів підпункту "а" п. 129 Статуту залізниць України, є обов`язком залізниці.

Отже, з урахуванням того, що матеріалами справи підтверджується несправність спірних вагонів №№ 95055349, 95721577 у технічному відношенні, що не дозволяє схоронне транспортування вантажу, відповідальність за недостачу вантажу, який перевозився згідно залізничної накладної № 44841773, покладається саме на Відповідача як перевізника.

Загальна вартість недостачі вантажу становить 215 663,14 грн. (113 797,71 грн. + 101 865,43 грн.).

Оскільки Відповідач належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки у загальному розмірі 215 663,14 грн., заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу, позовні вимоги в частині стягнення 215 663,14 грн. вартості недостачі вантажу підлягає задоволенню судом.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 7 ст. 127 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи щодо встановлення кількості вантажу шляхом зважування та стану спірних вагонів, позивач надав рахунок на оплату № 120-0724 від 12.08.2020 p., платіжне доручення про оплату послуг експертизи № 540 від 13.08.2020 p., Акт приймання-передачі наданих послуг № 120-0724 від 13.08.2020.

Оскільки витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, необхідної для розгляду даної справи належними і допустимими доказами підтверджені Позивачем, з урахуванням того, що здійснення операції з переваження вантажу було необхідним для встановлення обсягу нестачі вантажу, витрати в сумі 3 780,00 грн. згідно з приписами ст.ст. 123, 127, 129 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок Відповідача, а вказана вимога підлягає задоволенню судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3, 4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Грейн" задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Грейн" (36003, м. Полтава, вул. Д.Коряка, 3, оф. 714, ідентифікаційний код 41968978) 215 663,14 (двісті п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят три) грн. 14 коп. вартості недостачі вантажу, 3 780 (три тисячі сімсот вісімдесят) витрат, пов`язаних з залученням експерта та проведенням експертизи, 3291 (три тисячі двісті дев`яносто одну) грн. 65 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.01.2021

Суддя І.І. Борисенко