ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2021м. ДніпроСправа № 904/6002/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, ідентифікаційний код 00130850)

до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Рассвет-24" (50076, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Івана Авраменка, буд. 17, ідентифікаційний код 21909022)

про стягнення 567 178,76 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію, 8 605,47 грн. інфляційних втрат, 14 876,97 грн. 3% річних, 34 065,06 грн. пені та 30 970,29 грн. 7% штрафу

Представники:

Від позивача: Кожемятов К.М., довіреність, представник

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №4335/09 від 30.10.2020 про стягнення з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Рассвет-24" заборгованості на загальну суму 675 696,55 грн., з яких:

- 587 178,76 грн. заборгованість за поставлену теплову енергію;

- 8 605,47 грн. інфляційні втрати;

- 14 876,97 грн. 3% річних;

- 34 065,06 грн. пеня;

- 30 970,29 грн. 7% штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №573 купівлі-продажу теплової енергії від 07.10.2013 в частині своєчасної та повної оплати за теплову енергію отриману у період з 01.03.2019 по 15.04.2020 за наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 882 053,82 грн.:

- №3414 від 31.03.2019 на суму 186 749,94 грн.;

- №4564 від 18.04.2019 на суму 76 871,21 грн.;

- №6717 від 30.11.2019 на суму 158 875,06 грн.;

- №7918 від 31.12.2019 на суму 169 611,44 грн.;

- №1126 від 29.02.2020 на суму 157 685,70 грн.;

- №2199 від 31.03.2020 на суму 73 325,77 грн.;

- №3358 від 30.04.2020 на суму 58 934,70 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/6002/20, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03.12.2020 о 15:45 год.

На електрону пошту суду 02.12.2020 надійшов відзив відповідача яким просить суд:

- проводити судовий розгляд справи без участі представника відповідача;

- відмовити у задоволенні позовних вимог в частині пені у розмірі 34 065,06 грн. в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю;

- відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 30 970,29 грн.;

- розстрочити виконання рішення суду, рівними долями щомісячно, протягом 11 календарних місяців 2020 та 2021 років з першого дня наступного місяця після ухвалення рішення по справі.

Відповідач зазначає, що в укладеному договорі не визначено та не зафіксовано розмір пені, а лише зазначено граничний розмір такої пені, який не може перебільшувати подвійної облікової ставки НБУ, та у зв`язку з відсутністю конкретного розміру такої пені у вищезазначеному договорі, відповідач вважає, що підстави для задоволення стягнення зазначеної пені в повному обсязі відсутні. Відносно штрафу відповідач зазначає, що станом на 01.12.2020 від позивача до відповідача рахунки, як того вимагає п.4.2.5 договору позивачем не виписані, на адресу відповідача не спрямовані, відповідачем не отримані. Відтак, вважає, що позовна вимога в частині стягнення штрафу в розмірі 7% - 30 970,29 грн. є передчасною, так як сторонами визначено чіткий порядок здійснення оплати відповідачем, виключно на підставі виписаних рахунків зі сторони позивача, що є підставою для оплати за вказаним договором.

Також відповідач просить суд врахувати високий рівень добросовісності відповідача, відсутність вини відповідача в ситуації, що склалася, поважність аргументів зі сторони відповідача, якими кооператив обґрунтовує свою позицію, а також об`єктивну неможливість виконати рішення суду разовим платежем, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду по справі шляхом розстрочення оплати заборгованості по рішенню суду, рівними долями щомісячно, протягом 11 календарних місяців з першого дня наступного місяця після ухвалення рішення по справі.

У судовому засіданні 03.12.2020 розгляд справи відкладено на 11.01.2021 о 11:30 год.

До суду 10.12.2020 надійшла заява відповідача про розстрочення виконання рішення суду рівними долями щомісячно, протягом 11 календарних місяців 2020 та 2021 років з першого дня наступного місяця після ухвалення рішення по справі.

Відповідач просить суд врахувати наступні обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення суду по справ:

- ненадання (несвоєчасне надання та надання не в повному обсязі) грошових коштів від мешканців будинку на рахунок відповідача та порушення принципів самозабезпечення та самофінансування відповідача, а саме коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань та/або погашення боргу, а також неперерахування (несвоєчасне перерахування) відповідачу з бюджету коштів-компенсації житлово-комунальної субсидії, в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення боргу, у тому числі в рахунок оплати наданих заявником послу (виконаних робіт, поставлених товарів);

- загроза виникнення неплатоспроможності (банкрутства) відповідача в разі не своєчасної та в не мовному обсязі сплати ним грошового зобов`язання та погашення боргу;

- невиконання відповідачем особливо важливого замовлення у рамках соціально-економічного розпитку регіону щодо подання субсидіантів для отримання мешканнями субсидій та виконання виключних функцій із сприяння у забезпеченні мешканців (населенню) житлово-комунальними послугами;

- відсутність доходів у відповідача.

Також відповідач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру штрафу на 99% посилаючись на те, що позовна вимога в чистині стягнення штрафу в розмірі 7% - 30 970,29 грн. є передчасною, так як сторонами визначено чіткий порядок здійснення оплати відповідачем, виключно на підставі виписаних рахунків зі сторони позивача, що є підставою для оплати за вказаним договором.

Відповідач просить суд врахувати та об`єктивно оцінити винятковість випадку, який став предметом розгляду в даній справі полягає в тому, що відповідачу не було сплачено в повному обсязі мешканцями кооперативу грошових кошти за спожиту такими мешканнями теплову енергію, а відповідач в свою чергу не маючи інших видів доходу, крім оплат, за житлово-комунальні послуги, мешканцями, грошових коштів, стан заручником ситуації та не зміг здійснити вчасно оплату грошових коштів позивачу. Відповідач зауважує, що ним частково виконано грошові зобов`язання перед позивачем, і під час судового розгляду сума позовних вимог зменшена за рахунок фактичної оплати відповідачем грошових коштів позивачу.

Також відповідач звертає увагу, що будучи неприбутковою організацією та не маючи активних та інших джерел доходу, здійснюючи свою діяльність виключно за рахунок самофінансування та самозабезпечення шляхом отримання коштів від мешканців кооперативу, у зв`язку з несплатою в повному обсязі мешканцями кооперативу відповідачу коштів за спожиту теплову енергію, відповідачем здійснено часткову оплату за постачання теплової енергії позивачу.

Позивач 11.01.2021 до суду подав заяву про зменшення суми основного боргу у зв`язку з частково сплатою відповідачем суми основного боргу у сумі 20 000,00 грн., внаслідок чого просить суд стягнути з відповідача заборгованості на загальну суму 655 696,55 грн., з яких:

- 567 178,76 грн. заборгованість за поставлену теплову енергію;

- 8 605,47 грн. інфляційні втрати;

- 14 876,97 грн. 3% річних;

- 34 065,06 грн. пеня;

- 30 970,29 грн. 7% штраф.

Також позивач просить суд повернути судовий збір у зв`язку із зменшеннями позовних вимог.

На електрону пошту суду 11.01.2021 надійшла заява відповідача про розгляд справи ;904/6002/20 без участі представника Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Рассвет-24".

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 11.01.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", (далі - теплопостачальна організація - продавець, позивач) та Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Рассвет-24" (далі - споживач - покупець, відповідач) 07.10.2013 укладено договір №573 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (далі - договір) відповідно до пункту 1.1 якого теплопостачальна організація продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачеві покупцю теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що теплова енергія постачається споживачу-покупцю в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляція - в період опалювального періоду; гаряче водопостачання - протягом року.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що облік споживання теплової енергії проводиться за правилами обліку, у разі їх відсутності - розрахунковим способом.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів (пункт 6.1 договору).

Розрахунком періодом є календарний місяць (п. 6.2. Договору).

Пунктом 6.3 договору встановлено, що оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання. Решта 70 відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 20 числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії. Тариф на постачання теплової енергії з 01.01.2011 складає 256,25 грн. за 1 Гкал з ПДВ.

Договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та дії до 14.10.2014 керуючись частиною 3 ст. 631 Цивільного кодексу України. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; припинення відповідного рішення господарським судом; ліквідація однієї із сторін (п. 10.1 договору).

Відповідно до п. 10.2 договору, припинення дії договору не звільняє споживача-покупця від обов`язку повної сплати за спожиту теплову енергію.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.3 договору).

На виконання умов договору, у період із березня 2019 року по квітень 2020 року позивач поставив, а відповідач спожив теплову енергію, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 882 053,82 грн.:

- №3414 від 31.03.2019 на суму 186 749,94 грн.;

- №4564 від 18.04.2019 на суму 76 871,21 грн.;

- №6717 від 30.11.2019 на суму 158 875,06 грн.;

- №7918 від 31.12.2019 на суму 169 611,44 грн.;

- №1126 від 29.02.2020 на суму 157 685,70 грн.;

- №2199 від 31.03.2020 на суму 73 325,77 грн.;

- №3358 від 30.04.2020 на суму 58 934,70 грн.,

акти підписані відповідачем та скріплені печаткою без заперечень.

Відповідач за поставлену теплову енергію розрахувався частково у сумі 314 875,06 грн., у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 567 178,76 грн., що є причиною виникнення спору.

З урахуванням положень пункту 6.3 договору, на момент розгляду справи строк оплати поставленої теплової енергії є таким, що настав.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факт поставки теплової енергії, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з купівлі-продажу теплової енергії.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом вище, строк оплати поставленої позивачем відповідачу теплової енергії за період з березня 2019 року по квітень 2020 року у сумі 567 178,76 грн. є таким, що настав.

На момент розгляду справи доказів оплати відповідачем вартості поставленої теплової енергії у розмірі 567 178,76 грн. до суду не надано, а тому, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 567 178,76 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойка (пеня, штраф) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.2.7. договору, за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7-ми відсотків вказаної суми. Період, за який нараховується штрафні санкції, становлять три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій встановлено сторонами у три роки.

Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 34 065,06 грн. за загальний період з 23.12.2019 по 27.10.2020 та 7% штрафу у сумі 30 970,29 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки законом, у даному випадку, не передбачено розмір штрафних санкцій, то застосовуються санкції, передбачені договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Враховуючи, що умовами договору не визначено конкретного розміру пені, а лише зазначено граничний розмір такої пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, суд дійшов висновку щодо неправомірності її нарахування, а відтак вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу 7% у сумі 30 970,29 грн. суд зазначає наступне. Наданий позивачем розрахунок відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань, та не містить арифметичних помилок.

Відповідачем заявлено про зменшення штрафу на 99% посилаючись на неспіврозмірність заявленої до стягнення штрафу з можливими негативними наслідками, відступіть вини відповідача у вказаному простроченні, а також незадовільний стан платіжної дисципліни членів кооперативу і членів їх сімей та неприбутковість підприємства-відповідача.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, а також наявність заборгованості у сумі 567 178,76 грн. станом на момент вирішення даного спору, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що сторони знаходяться в рівних економічних умовах та відповідачем не надано жодного документу в підтвердження відсутності грошових коштів господарський суд не вбачає, що в даному випадку має місце винятковий випадок, як того вимагає чинне законодавство для зменшення розміру неустойки.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги щодо стягнення 7% штрафу підлягають задоволенню в сумі 30 970,29 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 8 605,47 грн. інфляційних втрат за загальний період з травня 2019 року по червень 2020 року та 14 876,97 грн. 3% річних за загальний період 22.04.2019 по 27.10.2020. Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд встановив, що розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є правильними.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення 8 605,47 грн. інфляційних втрати та 14 876,97 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду рівними долями щомісяця протягом 11 календарних місяців 2020 та 2021 років суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, обов`язковою умовою розстрочення виконання судового рішення є в тому числі наявність обставин, що ускладнюють виконання такого рішення.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів та не доведено винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання розстрочки виконання рішення суду, з огляду на що, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Щодо розподілу судових витрат суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Загальні питання повернення сплачених сум судового збору врегульовано статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

Згідно платіжного доручення №936 від 02.11.2020 (а.с.7) позивачем сплачено судовий збір у розмірі 10 135,45грн.

Оскільки позивачем зменшені позовні вимоги, сплачений судовий збір підлягає поверненню із державного бюджету у розмірі 300,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладає на відповідача у сумі 9 324,47 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Рассвет-24" про стягнення 567 178,76 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію, 8 605,47 грн. інфляційних втрат, 14 876,97 грн. 3% річних, 34 065,06 грн. пені та 30 970,29 грн. 7% штрафу задовольнити частково.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Рассвет-24" (50076, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Івана Авраменка, буд. 17, ідентифікаційний код 21909022) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, ідентифікаційний код 00130850) 567 178,76 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію, 8 605,47 грн. інфляційних втрат, 14 876,97 грн. 3% річних, 30 970,29 грн. 7% штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 324,47 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Відмовити Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Рассвет-24" в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Повернути Акціонерному товариству "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, ідентифікаційний код 00130850) з Державного бюджету України сплачений судовий збір в розмірі 300,00 грн., перерахований платіжним дорученням №936 від 02.11.2020, оригінал якого міститься в матеріалах справи, видати ухвалу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Дата складення повного судового рішення - 15.01.2021.

Суддя Е.М. Бондарєв