АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/325/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Бєляновського В.В., Таран С.В.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу „Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" Приватного акціонерного товариства „УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО"

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2020

по справі №916/325/20

за позовом Приватного акціонерного товариства „УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу „Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" Приватного акціонерного товариства „УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО"

до Приватного акціонерного товариства „ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ"

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ

У лютому 2020 Приватне акціонерне товариство „УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу „Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" (далі - ГВСП «КСБСРЗ» ПрАТ «УДП») Приватного акціонерного товариства „УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства „ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ" (далі - ПрАТ «ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ»), у якій просило визнати недійсним Договір №КСБСРЗ/10 надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пускорегулювального реостату т/х „ДЄ" від 15.01.2019.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що оспорюваний правочин не було надано на погодження з ПрАТ «УДП», у зв`язку з чим останнє не мало змоги мати інформацію щодо дії такого договору, виконання обов`язків по договору, надати правове обґрунтування та доцільності такого договору.

До того ж, як вважає позивач, послуги за спірним договором взагалі не надавалися та ремонтні роботи не проводилися, а тому, такий договір є фіктивним, оскільки вчинено без наміру створення правових наслідків, тобто без наміру проведення ремонтних робіт.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.09.2020 у задоволенні позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що предметом розгляду даної справи є визнання недійсним Договору №КСБСРЗ/10 надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пускорегулювального реостату т/х „ДЄ" від 15.01.2019р., з тих мотивів, що зазначений правочин має ознаки фіктивності, оскільки його укладено без наміру створення правових наслідків, обумовлених у договорі, а послуги за таким правочином взагалі не надавались і відповідні ремонтні роботи не проводились.

Як відзначено судом першої інстанції, дослідивши обставини спору, проаналізувався норми чинного законодавства, а також враховуючи пояснення учасників справи, що були надані за час розгляду справи, суд дійшов висновку, про відсутність передбачених законом підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки позивачем за час розгляду справи не було доведено суду належними та допустимими доказами того, що сторони договору не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення або ж діяли з умислом не створювати такі наслідки. Судом було встановлено факт укладання між сторонами договору та виконання у подальшому такого договору, шляхом надання з боку відповідача обумовлених послуг на виконання такого правочину.

З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулося ПрАТ «УДП» з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2020 по справі № 916/325/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним. прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

За твердженням апелянта, Госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" є госпрозрахунковим відокремленим структурним підрозділом приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство". Відповідно до Положення, підрозділ за дорученням та по довіреності ПрАТ "УДП" мас право, зокрема, за дорученням ПрАТ "УДП" та у порядку, встановленому законодавством, укладати договори і забезпечувати їх виконання. Так, ПрАТ "УДП" видало довіреність на повноваження т.в.о директора ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП", відповідно до якої, останньому надаються повноваження щодо підписання договорів, правочинів, контрактів від імені ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" після погодження з ПрАТ "УДП".

Однак, як вказує апелянт, виконавцями оспорюваного договору не було надано даний договір на погодження до ПрАТ "УДП", у зв`язку з чим ПрАТ "УДП" не мало змоги мати інформацію щодо дії такого договору, виконання обов`язків по договору, надати правове обґрунтування та доцільності укладання такого договору, що призводить до його недійсності. Також, за твердженням апелянта, до договору додано лист погодження у якому містяться відомості, що відповідальними особами за виконання договору є працівники ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП". Дані відомості, як вважає скаржник, також підтверджують те, що спірний договір не було погоджено посадовими особами ПрАТ "УДП".

Крім того, як зазначає апелянт, виходячи з акту надання послуг, який підписано між сторонами договору, виконання ремонтних робіт було проведено протягом восьми календарних днів. Відповідно до додатків до договору, відповідач здійснює доставку генератора до місця робіт та назад. Проте, як стверджує апелянт, підтверджувальних документів на доставку генератора до місця виконання робіт, тобто до виробничої бази виконавця та назад фактично не має. ПрАТ "УДП" вважає, що документи на підтвердження доставки генератора до місця виконання робіт та назад, є вагомим доказом на підтвердження виконання самих робіт, що ставить під сумнів проведення ремонту генератора взагалі.

На переконання апелянта, судом першої інстанції при прийняті рішення, що оскаржується не було враховано та досліджено те, що послуги з ремонтну генератора та пускорегулювального реостата взагалі не надавалися і ремонтні роботи не проводилися і як наслідок договір є фіктивним.

У зв`язку з вищевикладеним, апелянт вважає, що судом першої інстанції нез`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст.ст. 215, 234 ЦК України та з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №916/325/20 та призначено справу до розгляду на 13.01.2021.

У судове засідання від 13.01.2021 представники учасників справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення від 30.11.2020, які вручені позивачеві - 04.12.2020, а відповідачеві - 03.12.2020.

Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також те, що нез`явлення її не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 15 січня 2019 року між Приватним акціонерним товариством „УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО", в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" (замовник) та Приватним акціонерним товариством "ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ" (виконавець) було укладеного Договір надання послуг з ремонту генератора N-100 кВт та пуско-регулювального реостата т/х „ДЄ-21" (надалі - Договір), за умовами якого виконавець зобов`язується надати послуги з ремонту обладнання замовника, а замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити їх.

Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування послуг згідно Державним класифікатором продукції та послуг за кодом ДК 021:2015:50530000-9 - Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки. Обладнання, за яким надаються послуги за даним договором: генератор N-100 кВт та пуско-регулювальний реостат т/х „ДЄ-21". (п. 1.3. Договору).

Умовами п. 1.4. Договору визначено, що обсяг послуг, що надаються за даним Договором визначено у Додатку №1 до даного Договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1. Договору, виконавець зобов`язується надати послуги за даним Договором протягом терміну його дії.

Згідно п. 3.2. Договору, місце надання послуг - виробнича база виконавця.

Відповідно до п. 3.4. Договору, виконавець забезпечує збереження обладнання, що приймається для надання послуг.

22 січня 2019 року між сторонами було складено та підписано Акт надання послуг №8, відповідно до якого Приватним акціонерним товариством „УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу „Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" Приватного акціонерного товариства „УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" та Приватним акціонерним товариством „ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ" було узгоджено, що виконавцем були надані наступні роботи (надані такі послуги): ремонт генератор №-100 кВт та пуско-регулювального реостата т/х „ДЄ-21" на суму 200353,86 грн.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції, позивач зазначив, що договір про надання послуг не було надано на погодження з ПрАТ «УДП» та такий договір є фіктивним, оскільки вчинено без наміру створення правових наслідків, тобто без наміру проведення ремонтних робіт.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зцього приводу зазначає наступне.

Згідно зі ст. 179 ГК України, майново - господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до пункту 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки, в той час як зобов`язанням є різновид цивільного правовідношення, яке може виникати як із договору, так і на інших підставах передбачених цивільним законодавством.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 67 ГК України, підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, судова колегія відзначає, що загальні підстави недійсності правочинів встановлені ст. 215 ЦК України застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Розглядаючи спір про визнання правочину недійсним, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Так, за твердженням позивача, оспорюваний правочин вчинено Госпрозрахунковим відокремленим структурним підрозділом "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" ПрАТ "УДП" без погодження з ПрАТ "УДП".

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Частинами 1, 3 статті 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

У відповідності до п.2.1 Положення Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" ПрАТ "УДП" підрозділ створений за рішенням вищого органу ПрАТ "УДП", як госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ товариства з метою одержання прибутку за рахунок ефективної виробничо-підприємницької діяльності, задоволенні потреб товариства.

Відповідно до статті 3 Положення про Госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" Приватного акціонерного товариства „УДП", підрозділ за дорученням та по довіреності Товариства (Приватного акціонерного товариства „УДП") має право підписувати та подавати претензії та позови. Підрозділ здійснює свою діяльність від імені Товариства на основі і відповідно до чинного законодавства, Статуту Товариства та цього положення.

Підрозділ має право за дорученням Товариства та у порядку, встановленому законодавством, укладати договори і забезпечувати їх виконання.

Відповідно до п. 6.1. та абз.4 п.6.8 статті (розділу) 6 Положення, управління діяльністю Підрозділу здійснює директор, за дорученням та по довіреності Товариства укладає договори.

У відповідності до Наказу Приватного акціонерного товариства „УДП" "Про призначення ОСОБА_1 т.в.о. директора Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" від 18.12.2018 р. за №530, ОСОБА_1 призначено на посаду т.в.о. директора Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" з 18.12.2018 року.

Так, як вбачається зі змісту спірного договору, оспорюваний правочин укладено ПрАТ "УДП" в особі т.в.о. директора ГВСП "КСБСРЗ" Громченка Віталія Вікторовича, який діє на підставі Положення ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" та довіреності №Д/ЮС-96 від 18.12.2018.

18.12.2018 Приватне акціонерне товариство „УДП" видало довіреність за №Д/ЮС-96 на повноваження т.в.о директора Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" Приватного акціонерного товариства „УДП" В.В. Громченко, відповідно до п.1 якої, останньому надаються повноваження щодо підписання договорів, правочинів, контрактів від імені Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" Приватного акціонерного товариства „УДП" після погодження з Приватним акціонерним товариством „УДП" (т.1, а.с. 26).

У Приватному акціонерному товаристві „УДП" діє Положення про ведення договірної роботи за №Б/К-3-02-ЮС-02 затвердженого в.о. голови Правління Приватного акціонерного товариства „УДП" 03.05.2018 року та введеного в дію відповідно до Наказу по Приватного акціонерного товариства „УДП" від 17.05.2018 р. за №231.

Відповідно пп.1.1.2 п.1.1. розділу 1 Положення про Положення про ведення договірної роботи за №Б/К-3-02-ЮС-02, структурний підрозділ-ініціатор договору-структурний підрозділ Приватного акціонерного товариства „УДП" або структурний підрозділ відокремленого структурного підрозділу Приватного акціонерного товариства „УДП" до компетенції якого належать питання, що становлять предмет договору та який готує проект договору, погоджує його, здійснює контроль за виконанням його умов, а також несе відповідальність при укладенні та виконанні договору відповідно до п.5.4 цього Положення.

Відтак, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та зміст виданої 18.12.2018 довіреності, колегія суддів дійшла висновку, що погодження ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" оспорюваного правочину з ПрАТ "УДП", мало передувати його укладенню.

Однак, у наявних матеріалах справи відсутні, а учасниками справи не надані належні докази, на підтвердження того, що ПрАТ "УДП" попередньо погодило укладення спірного договору про надання послуг.

При цьому, наявний у матеріалах справи Лист погодження (т.1, а.с. 40), у якому містяться відомості, що "Структурний підрозділ, відповідальний за договір", відповідальною особою за виконання договору є головний інженер О.А. Злобін, погоджено головним бухгалтером Смирновою О.В. та інженером (з договірної роботи) ОСОБА_2 не може вважатись погодженням укладення спірного договору саме з ПрАТ "УДП", як то передбачено довіреністю від 18.12.2018, оскільки, дані працівники станом на дату укладення договору були працівниками Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" Приватного акціонерного товариства „УДП", що підтверджено відповідною довідкою Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" Приватного акціонерного товариства „ УДП " за вих.№033/84 від 27.01.2020 (т.1, а.с. 45).

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Загальне правило, що випливає зі змісту норм статті 241 Цивільного кодексу України, таке: представництво з перевищенням повноважень не породжує властиві представництву наслідки, тобто не створює діями представника права й обов`язки в іншої особи, від імені якої вчинено правочин. У наведеній статті зазначається лише про один варіант поведінки особи, представник якої вийшов за межі наданих йому повноважень, а саме - схвалення нею цих його дій.

При оцінці судами обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Однак, наявні матеріали справи не містять, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження схвалення ПрАТ "УДП" спірного правочину.

Навпаки, як свідчать наявні матеріли справи, усі документи, які стосуються виконання оспорюваного договору, зокрема, сам договір про надання послуг, додатки до нього, акт надання послуг, тощо підписані від імені замовника саме ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП", а не ПрАТ "УДП". До того ж, рахунок на оплату за надані послуги також надано ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП".

З урахуванням встановлених судом обставин щодо вчинення спірного правочину без погодження з ПрАТ "УДП", колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, що відповідно зумовлює їх задоволення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд наведені позивачем обставини щодо укладення оспорюваного правочину без погодження з ПрАТ "УДП" взагалі залишив поза увагою, оскільки мотивувальна частині рішення не містить висновків з приводу таких вимог.

Судова колегія погоджується із висновками суду щодо необґрунтованості вимог за позовом в частині визнання недійсним спірного договору з підстав його фіктивності.

Відповідно до статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

За приписами ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судами першої та апеляційної інстанції у справі №916/3576/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Дунайсудноремонт» до Приватного акціонерного товариства «Українське дунайське пароплавство» про стягнення 245 450,71 грн було встановлено, що позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору було виконано ремонтні роботи, на підтвердження чого надані до суду докази, зокрема, акт надання послуг №8 від 22.01.2019, який підписаний відповідачем без жодних зауважень щодо виконаних робіт та їх вартості, податкова накладна №13 від 22.01.2019, попередня та виконавча ремонтні відомості, наявність саме таких документів передбачена умовами договору в якості доказів, що підтверджують виконання ремонтних робіт позивачем, та із наявністю виставленого позивачем рахунку на оплату є підставою для оплати ремонтних робіт відповідачем. Проте, в порушення прийнятих на себе за договором на виконання ремонтних робіт зобов`язань Приватним акціонерним товариством «Українське дунайське пароплавство» не було здійснено остаточної оплати вартості виконаних позивачем робіт після підписання сторонами акту надання послуг та їх вартість №8 від 22.01.2019.

З урахуванням встановлених судами по справі №916/3576/19 обставин щодо виконання умов договору, зокрема здійснення ремонтних робіт, договір №КСБСРЗ/10 надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пускорегулювального реостату т/х „ДЄ" від 15.01.2019 не може вважатися фіктивним.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2020 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.09.2020 по справі №916/325/20 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір №КСБСРЗ/10 надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пускорегулювального реостату т/х „ДЄ" від 15.01.2019.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства „ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ" на користь Приватного акціонерного товариства „УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" 2102 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства „ДУНАЙСУДНОРЕМОНТ" на користь Приватного акціонерного товариства „УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" 3153 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.01.2021 у зв`язку із перебуванням судді Таран С.В. у відпустці з 15.01.2021 по 18.01.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Бєляновський В.В.

Суддя Таран С.В.