РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1119/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Техком АВ",

вул. Ціолковського, 41, м. Чернігів, 14001;

відповідач: Фізична особа-підприємець Бояриня Олена Василівна

АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1

предмет спору: про стягнення 27642,19 грн

За участю:

позивач: Григор`єв О.П., директор - підписант;

відповідач: Хітров Ю.В., довіреність № 4307 від 10 грудня 2020 року, представник.

У судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Техком АВ" подано позов до Фізичної особи-підприємця Бояриня Олена Василівна про стягнення 27642,19 грн, з яких: 26544,75 грн боргу, 451,25 грн інфляційних нарахувань, 646,19 грн трьох відсотків річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №08/11/18 від 08 листопада 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 30 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для надання суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

Про отримання позивачем ухвали господарського суду від 30 листопада 2020 року свідчить повідомлення про вручення 01 грудня 2020 року поштового відправлення в матеріалах справи.

Про отримання відповідачем ухвали господарського суду від 30 листопада 2020 року свідчить повідомлення про вручення 01 грудня 2020 року поштового відправлення в матеріалах справи.

14 грудня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій відповідач просив суд здійснювати розгляд справи з викликом сторін.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15 грудня 2020 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; розгляд справи по суті призначено на 23 грудня 2020 року.

Відзиву на позов у встановлений строк відповідачем суду не надано.

В судовому засіданні 23 грудня 2020 року представник позивача виклав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні 23 грудня 2020 року представник відповідача заперечив стосовно позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 23 грудня 2020 року суд оголосив перерву до 12 січня 2021 року та зобов`язав представника позивача надати суду всі документи на підтвердження переписки з відповідачем, пред`явлення відповідачу претензії та докази їх направлення до 11 січня 2021 року.

24 грудня 2020 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів. До клопотання додано: копію претензії №39 від 31 січня 2020 року, копію фіскального чеку та копію заяви (повідомлення) №35845 про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального законодавства строк не скористався, за таких обставин, рішення приймається за наявними матеріалами справи, на підставі ч.2 ст.178 ГПК України.

В судовому засіданні 12 січня 2021 року відповідач надав суду письмові пояснення, які суд залучив до матеріалів справи. Письмові пояснення відповідача, надані в судовому засіданні 12 січня 2021 року, до уваги судом не приймаються, як такі що подані з порученням процесуального строку на їх подання.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

08 листопада 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Бояриня Олена Василівна (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техком АВ" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №08/11/18.

Згідно п.1.1. договору продавець продав, а покупець купив на умовах само вивозу пиломатеріали обрізні хвойні (товар), який визначається сторонами у специфікації, що є додатком №1 до цього договору, де вказується найменування товару, ціна та розмір товару.

Початок поставки - листопад 2018 року, завершення поставки - грудень 2019 рок, з правом пролонгування договору за обсягом і термінами. Зміна термінів та обсягів поставки оформлюється доповненням до даного договору. Договір діє до виконання сторонами своїх зобов`язань. /п.4.1. договору/.

Пунктом 4.7. договору сторони передбачили, що датою передачі партії товару вважається дата прийому-передачі товару, визначена у відповідній накладній.

Відповідно до п. 5.3. договору, оплата за товар здійснюється в розмірі 100% передплати від загальної вартості машинної партії товару протягом двох банківських днів після отримання рахунку-фактури.

Згідно п. 10.1 договору, договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019 року і може бути пролонговано.

Позивач у позовній заяві зазначає, що на виконання умов укладеного між сторонами договору №08/11/18 та відповідно до виставлених у листопаді рахунків на суму 31000,00 грн та на суму 32000,00 грн, позивачем було перераховано відповідачу, в якості передплати: 09 листопада 2018 року - 31000,00 грн, а 14 листопада 2018 року - 32000,00 грн. В доказ чого позивачем до позовної заяви додані копії платіжних доручень №574 від 09 листопада 2018 року на суму 31000,00 грн та №595 від 14 листопада 2018 року на суму 32000,00 грн /а.с. 10-11/.

Відповідач в свою чергу здійснив часткову поставку товару позивачу на загальну суму 36455,25 грн, в підтвердження чого позивачем до позовної заяви додано копію бухгалтерської довідки 53 від 22 листопада 2018 року та копію приймального акту №ТС00-000491 від 22 листопада 2018 року /а.с.12-13/, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 26544,75 грн за непоставлений позивачу товар, що не спростовано відповідачем у даній справі.

В судовому засіданні 23 грудня 2020 року представник відповідача підтвердив часткову поставку товару на суму 36455,25 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 26 лютого 2020 року на адресу відповідача було направлено претензію №39 від 31 січня 2020 року, в якій позивач просить відповідача повернути 26544,75 грн (передплати) у семиденний строк від дня пред`явлення даної вимоги.

Відповіді від відповідача не надійшло заборгованість не погашено.

Станом на день винесення рішення відповідач доказів сплати заборгованості у розмірі 26544,75 грн чи поставки товару на вказану суму суду не надав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивачем було виконано зобов`язання зі сплати авансового платежу у сумі 63000,00 грн, тоді як докази виконання умов укладеного договору, з боку відповідача на суму 26544,75 грн, відсутні в матеріалах справи та не надані відповідачем у даній справі.

Як вже було зазначено вище, пунктом 10.1. договору сторони погодили строк дії цього договору - з дня підписання і до 31 грудня 2019 року.

Більш того, пунктом 4.1. договору сторони дійшли згоди щодо строків поставки товару, у відповідності до якого: початок поставки - листопад 2018 року, завершення поставки - грудень 2019 рок.

Виходячи з матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано умови укладеного між сторонами договору в обумовлений договором строк, тобто до 31 грудня 2019 року.

Передплату у розмірі 26544,75 грн відповідач позивачу не повернув, зобов`язання по договору не виконав.

Документів, які б спростовували вищезазначений факт відповідачем суду не надано.

Станом на дату вирішення справи судом, відповідачем не надано доказів повернення 26544,75 грн передплати позивачу або продажу йому товару за договором.

Відповідно до частини 2 статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 26544,75 грн передплати є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 451,25 грн інфляційних нарахувань та 646,19 грн трьох відсотків річних за період з 01 січня 2020 року по 23 жовтня 2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, дослідивши поданих позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 451,25 грн інфляційних нарахувань та 646,19 грн трьох відсотків річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бояриня Олена Василівна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком АВ" (вул. Ціолковського, 41, м. Чернігів, 14001; ) 26544,75 грн боргу, 451,25 грн інфляційних нарахувань, 646,19 грн трьох відсотків річних та 2102,00 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 12 січня 2021 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/