РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2021 м. КиївСправа № 910/16120/20

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "КРОКУС.";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "СТРІТ ФУДТОРГ";

про: стягнення 27.333,24 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "КРОКУС." (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "СТРІТ ФУДТОРГ" (далі - відповідач) про стягнення 27.333,24 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором поставки від 22.03.2018 № 63, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 27.333,24 грн., з яких: 7.990,56 грн. - основна заборгованість, 726,74 грн. - пеня, 17.978,76 грн. - додаткова пеня, 492,56 грн. - 10 % річних 144.62 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/16120/20 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалися судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки від 22.03.2018 № 63 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується поставити відповідачу сировину для харчової промисловості (далі - товар), а відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, визначених Договором, прийняти товар та вчасно здійснити його оплату (п. 1.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору, зокрема, визначено, що оплата товару здійснюється на умовах передоплати повної вартості партії товару, що підлягає поставці, до моменту такої поставки товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок позивача.

Положеннями пункту 5.3 Договору, зокрема, передбачено:

- за несвоєчасність оплати поставленого товару (прострочення оплати), відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача основну суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та десять відсотків річних (п. 5.3.1 Договору);

- за несвоєчасність оплати поставленого товару (прострочення оплати), відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу (п. 5.3.2 Договору);

- у разі прострочення відповідачем терміну оплати товару більше ніж на 10 календарних днів, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 1 % від суми неоплаченого товару за кожний день прострочення оплати (п. 5.3.3 Договору).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 7.990,56 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковою накладною від 05.03.2020 № РН-1214, яка підписана сторонами, скріплена відбитком їх печаток та наявна в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Проте, відповідачем не здійснено оплату отриманого товару.

Вказана обставина призвела до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 7.990,56 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 726,74 грн., додаткової пені в сумі 17.978,76 грн., а також вимоги про стягнення з відповідача 10 % річних в сумі 492,56 грн. та інфляційних втрат в сумі 144.62 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням наступного.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, що жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 7.990,56 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 7.990,56 грн.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені за порушення грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору Договором суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи з наведених вище норм права, перебіг періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання за Договором починається з першого дня, за терміном, коли зобов`язання мало бути виконано, а також виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України, пеня нараховується за шість місяців прострочення виконання зобов`язання, починаючи з першого дня такого прострочення.

Суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені, визнав його арифметично невірним виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені підлягає задоволенню в сумі 612,08 грн., за розрахунком позивача враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме: з 05.03.2020 по 03.09.2020 (182 дні).

Суд враховує положення п. 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", відповідно до якого: за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача додаткової пені в сумі 17.978,76 грн. задоволенню не підлягає, оскільки така сума пені нарахована позивачем в період, за яким пеня з відповідача вже стягнута в сумі 612,08 грн., що виключає можливість застосування до відповідача господарської санкції у вигляді додаткової пені за такий період, в розумінні приписів "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 10 % річних в сумі 492,56 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в період 03.2020 по 09.2020 суд вказує, що вказана вимога задовольняється судом частково, оскільки розрахунок позивача, викладений у позові, є арифметично невірним. Наведена позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 79,91 грн., за таким розрахунком суду, в період за який позивачем заявлена сума інфляційних втрат:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
03.2020 - 09.20207.990,56101,0079.91

Враховуючи те, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, суд керуючись частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СТРІТ ФУДТОРГ" (Україна, 65044, Одеська обл., місто Одеса, ПРОСПЕКТ ШЕВЧЕНКА, будинок 2, ідентифікаційний код: 41256624) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КРОКУС." (Україна, 02660, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПУХІВСЬКА, будинок 1-А, ідентифікаційний код: 41775756) основну заборгованість в сумі 7.990 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 56 коп., пеню в сумі 612 (шістсот дванадцять) грн. 08 коп., 10 % річних в сумі 492 (чотириста дев`яносто дві) грн. 56 коп., інфляційні втрати в сумі 79 (сімдесят дев`ять) грн. 91 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2.102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац