ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3010/20

Господарський суд Київської області у складі судді Третьякової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 911/3010/20

За позовомДержавного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7)
До Товариства з обмеженою відповідальністю Аеро Ресторантс (08301, Київська обл., Бориспільський район, Бориспіль-7)
Про стягнення 2063,59 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №35-28/7-74 від 12.10.2020 Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі позивач), згідно з якою заявлено позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю Аеро Ресторантс (далі відповідач) про стягнення 2063,59 грн, з яких 1959,61 грн основного боргу, 83,69 грн пені та 20,29 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем грошових зобов`язань за договором №025-14/1-34 від 20.04.2015, за яким позивач надав комунальні послуги, а відповідач прийняв їх та заборгував перед позивачем грошові кошти.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2020 №911/3010/20 зазначений позов залишено без руху в порядку ст.174 Господарського процесуального кодексу України для усунення у десятиденний строк недоліків позовної заяви.

В установлений строк від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви від 29.10.2020, в якій усунуто недоліки, зазначені судом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/3010/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю справи в порядку п.1 ч.5 ст.12, ч.1 ст.247, ст.250 Господарського процесуального кодексу України, без повідомлення сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Згідно з ч.1 ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У встановлений процесуальним законодавством та судом в ухвалі від 04.11.2020 строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, про наявність заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням сторін не заявив. Про розгляд справи в господарському суді відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення №292 про вручення відповідачу 18.12.2020 копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вищеперелічених норм Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги, з`ясувавши всі фактичні обставин справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

30.07.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Росінтер Аеро Україна, яке 28.08.2014 змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю Аеро Ресторантс, (далі орендар) укладено договір оренди 1606 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі договір оренди), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме частину приміщення №3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу D, загальною площею 100,0 кв.м (далі майно), розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу D (інв. №45578), загальною площею 107850,5 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, реєстраційний номер в єдиному реєстрі обєктів державної власності 20572069.1435.НЛТНПД1884), що перебуває на балансі державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30 квітня 2014 і становить 5130645,00 грн, без ПДВ.

Відповідно до п.1.2 договору оренди майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації кафе площею 80,0 кв.м, що здійснює продаж товарів підакцизної групи та бару площею 20,0 кв.м, що здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Згідно з п.5.18 договору оренди орендар зобов`язався на наступний день, що слідує за днем підписання договору звернутися до балансоутримувача для отримання, проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до акту приймання-передавання орендованого майна від 06.02.2015, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме частину приміщення №3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу D, загальною площею 100,0 кв.м (далі майно), розміщене за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7 на 3-му поверсі термінального комплексу D (інв. №45578).

20.04.2015 між Державним підприємством Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі позивач), в якості балансоутримувача, та Товариством з обмеженою відповідальністю Аеро ресторантс (далі відповідач), в якості орендаря, укладено договір №025-14/1-34 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі договір).

Відповідно до п.п.1.1.1 п.1.1 договору у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна частини приміщення №3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу D, загальною площею 100,00 кв.м (далі майно) для розміщення та експлуатації кафе площею 80,00 кв.м, що здійснює продаж товарів підакцизної групи, та бару площею 20,00 кв.м, що здійснює продаж товарів підакцизної групи, балансоутримувач надає, а орендар отримує наступні послуги:

- забезпечення теплом (теплова енергія) оплата за одиницю вимірювання в місяць становить 1460,00 грн (за 1Гкал);

- забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці оплата за одиницю вимірювання в місяць становить 30,00 грн (за 1 працівника);

- використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем оплата за одиницю вимірювання в місяць становить 1,80 грн (за 1 кв.м);

- прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів оплата за одиницю вимірювання в місяць становить 57,50 грн (за 1 куб.м);

- вода холодна (з податком на воду) оплата за одиницю вимірювання в місяць становить 14,00 грн (за 1 куб.м);

- вода гаряча (з податком на воду) оплата за одиницю вимірювання в місяць становить 142,00 грн (за 1 куб.м);

- вода стічна оплата за одиницю вимірювання в місяць становить 15,10 грн (за 1 куб.м);

- підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їздів шляхів, забезпечення приміщень загального користування оплата за одиницю вимірювання в місяць становить 18% від чистого доходу, отриманого від діяльності на орендованій площі.

Орієнтовний щомісячний обсяг теплової енергії спожитої для орендованого майна становить:

- 100,00 кв.м х 0,07 Гкал=7,00 Гкал;

- 100,00 кв.м орендована площа майна;

- 0,07 Гкал орієнтоване споживання теплової енергії в місяць на 1 кв.м площі пасажирського терміналу D.

Згідно з п.п.1.1.2 п. 1.1 договору балансоутримувач забезпечує технічну можливість для під`єднання обладнання орендаря до електричних мереж балансоутримувача з метою передачі орендарю електричної енергії, а орендар відшкодовує витрати балансоутримувача за тарифами електропостачальної компанії.

Пунктом 1.4 договору встановлено, що розмір оплати за послуги залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат балансоутримувача, пов`язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством України.

Балансоутримувач зобов`язується щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти орендарю рахунок за надані послуги за звітний місяць та складати акти приймання-здачі виконаних послуг (надалі акт виконаних послуг), який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості (п.п.2.1.6 п.2.1 договору).

Відповідно до п.2.2 договору орендар зобов`язується:

- п.п.2.2.1 своєчасно здійснювати розрахунки за договором;

- п.п.2.2.3 щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт приймання-здачі виконаних послуг та раз в рік рахунок на оплату земельного податку згідно пункту 1.1.3 договору. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язується повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами;

- п.п.2.2.7 щомісяця, за графіком зняття показників електролічильників та подання їх ДП МА Бориспіль (додаток №1) знімати показники приладів обліку та надавати письмовий звіт в службу головного енергетика балансоутримувача до 20 числа кожного місяця;

- п.п.2.2.9 використовувати воду за призначенням;

- п.п.2.2.17 надавати балансоутримувачу перелік електрообладнання та кількість працюючих згідно прикладеної до договору форми. У разі зміни кількості працюючих в орендованому об`єкті та/або кількості, потужності, режиму роботи електрообладнання, своєчасно підготувати новий перелік, підписати відповідальною особою, та передати в службу головного енергетика балансоутримувача для внесення відпровідних змін в договір щодо передачі орендарю величини потужності електричної енергії та забезпечення його працівників санітарно-гігієнічними умовами праці;

- п.п.2.2.19 у разі припинення споживання електричної енергії внаслідок звільнення орендарем орендованого майна, останній письмово повідомляє про це службу головного енергетика балансоутримувача з зазначенням запланованої дати звільнення для зняття останніх показників приладів обліку та припинення передачі електричної енергії. Після чого, представник балансоутримувача знімає останні показники засобів обліку, припиняє передачу електричної енергії та сторони підписують акт відключення електроустановки від діючої електромережі.

Згідно з п.4.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Договір набирає чинності з дати підписання акту приймання-передачі орендованого майна до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 30.07.2014 №1606 або з моменту укладення договору, в залежності від того, яка дата наступить раніше, та діє до 29.07.2024 (п.6.1 договору).

Відповідно п.6.3 договору договір припиняє свою дію з дати припинення орендних відносин по договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) май на, що належить до державної власності, від 30.07.2014 №1606.

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились не виконаними (п.8.3 договору).

На підтвердження надання позивачем відповідачу послуг за договором, позивачем долучено до матеріалів справи копії актів приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2020 та від 31.05.2020 на загальну суму 1959,61 грн.

Окрім того, на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги, останнім долучено до матеріалів справи, рахунки-фактури, зокрема, №61/339 від 30.04.2020 на суму 1059,61 грн та №61/439 від 31.05.2020 на суму 900,00 грн.

Проте, як зазначає позивач, самостійно одержані в бухгалтерії балансоутримувача рахунки-фактури на оплату отриманих послуг залишилися не оплачені відповідачем, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 1959,61 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією №35-28/5-107 від 07.07.2020 року (докази надіслання додано до матеріалів справи) з вимогою сплати наявної заборгованості у сумі 1959,61 грн, однак відповідачем зазначена претензія залишена без відповіді та задоволення.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за укладеним з позивачем договором, останній звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані, проте неоплачені послуги у період з квітня 2020 по травень 2020.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормами ст.173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визначається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Приписами ч.1 ст.175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в силу ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст.901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ст.902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В матеріалах справи містяться листи відповідача до позивача №10/55-05-20 від 13.05.2020 та №10/70-06-20 від 16.06.2020 щодо мотивованої відмови від підписання актів приймання-здачі виконаних послуг згідно договору №02.5-14/1-34 від 20.04.2015, відповідно до яких відповідач відмовляє у підписанні актів приймання-здачі виконаних послуг з мотивів відсутності факту надання послуг, оскільки відповідач не мав доступу до майна та не використовував його у період квітня-травня 2020, посилаючись на запровадженні карантинні заходи в країні.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків, передбачених договором, якщо це є наслідком обставин непереробної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, які жодна з сторін не могла ні передбачити, ні попередити, включаючи, але не обмежуючись переліченим: пожежі, повені, землетруси, воєнні дії, страйки, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково, якщо ті обставини безпосередньо вплинули на виконання обов`язків, передбачених договором, на період їх дії.

Відповідно до п.5.2 договору сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана у письмовій формі повідомити іншу сторону протягом 14 календарних днів з моменту настання форс-мажору. Відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатись на форс-мажор у майбутньому.

Згідно з п.5.4 договору достатнім доказом дії форс-мажору є документ, виданий торгово-промисловою палатою України.

В матеріалах справи відсутні документ, виданий Торгово-промисловою палатою України в підтвердження настання форс-мажорних обставин, визначених умовами укладеного договору, докази неможливості доступу до майна та невикористання майна відповідачем, неотримання наданих позивачем послуг, а також докази погашення основного боргу у повному обсязі станом на час розгляду судом спору, тому суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 1959,61 грн правомірними, обґрунтованими, відповідачем не запереченими та не спростованими, а тому, такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним та несвоєчасним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором №025-14/1-34 від 20.04.2015 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю позивачем заявлено до стягнення з відповідача 83,69 грн пені за загальний період прострочення з 21.05.2020 по 08.10.2020 відповідно до наданого в позовній заяві розрахунку.

Згідно з п.4.2 договору орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні ч.1,3 ст.549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У ч.2 ст.217 Господарського кодексу України зазначається, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції..

Згідно з ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань унормовано, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст.3 вказаного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснений позивачем розрахунок пені за прострочення оплати наданих послуг є арифметично вірним, а відтак вимога позивача в цій частині позову є доведеною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, позивач просить суд, у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, стягнути з відповідача 20,29 грн 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за період прострочення з 21.05.2020 по 08.10.2020 згідно з виконаним позивачем розрахунком.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та доказів на спростування заявлених позивачем вимог не скористався, матеріали справи не містять жодних доказів щодо погашення відповідачем заборгованості за отримані послуги або ж доказів відсутності підстав для заявленння до стягнення суми боргу.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1959,61 грн основного боргу, 83,69 грн пені та 20,29 грн 3 % річних підлягають задоволенню в повному обсязі, як правомірні, обґрунтовані, документально підтверджені, відповідачем не заперечені та належним чином не спростовані.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Інших судових витрат, для їх покладення на відповідача, позивач не заявив.

Керуючись ст. 2, 7, 8, 11, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль до Товариства з обмеженою відповідальністю Аеро Ресторантс про стягнення 2063,59 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Аеро Ресторантс на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль 1959 (одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 61 коп основного боргу, 83 (вісімдесят три) грн 69 коп пені, 20 (двадцять) грн. 29 коп 3% річних та 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп витрат зі сплати судового збору.

Позивач Державне підприємство Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ідентифікаційний код 20572069).

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю Аеро Ресторантс (08301, Київська обл., Бориспільський район, Бориспіль-7, ідентифікаційний код 37222400).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.01.2021.

Суддя О.О. Третьякова