ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

"11" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/48/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петрова В.С., розглянувши матеріали позовної заяви № 49/21 Товариства з обмеженою відповідальністю Автотрансгруп до Кредитної спілки Кредитінвест про визнання недійсними додаткових договорів до договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Автотрансгруп звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Кредитної спілки Кредитінвест, в якій просить суд визнати недійсними додатковий договір від 14 жовтня 2015 року та додатковий договір від 28 липня 2016 року, укладені між Кредитною спілкою Кредитінвест та Товариством з обмеженою відповідальністю Автотрансгруп. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що договором поруки від 14.08.2012 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю Автотрансгруп та Кредитною спілкою Кредитінвест строк виконання основного зобов`язання не встановлений, тому відповідно до ст. 559 ЦК України зобов`язання щодо поруки припинилося 14.02.2015 р., у зв`язку з чим спірні додаткові договори є недійсними.

Наразі, як випливає зі змісту позову, предметом спору є вимога позивача про визнання недійсними додаткового договору від 14.10.2015 р. до договору поруки № б/н від 14.08.2012 р. та додаткового договору від 28.07.2016 р. до договору поруки № б/н від 14.08.2012 р., що укладені між Кредитною спілкою Кредитінвест та Товариством з обмеженою відповідальністю Автотрансгруп для забезпечення зобов`язання позичальника - ОСОБА_1 за кредитним договором № від 14.08.2012 р. Тобто, в даному випадку між сторонами виник спір щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є кредитодавець - Кредитна спілка Кредитінвест (юридична особа) та фізична особа - ОСОБА_1 .

Наразі 15.12.2017 р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017 р. №2147-VIII Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2147-VІІІ, чинній з 15.12.2017р.) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Так, наведена норма свідчить, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

До юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/1733/18).

Натомість Цивільний процесуальний кодекс України (в редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2147-VІІІ, чинній з 15.12.2017р.) встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Тобто, за певних умов обидві сторони у цивільному процесі можуть і не бути фізичними особами, якщо тільки такий спір не належить до юрисдикції іншого суду, зокрема господарського.

Так, Закон України від 03.10.2017р. № 2147-VІІІ чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у пункті 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання.

Отже, згідно приписів чинного Господарського процесуального кодексу України спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Натомість до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

За таких обставин, якщо хоча би однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи-сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 р. у справі № 906/277/18.

В свою чергу оскільки в межах спірних правовідносин у основному зобов`язанні (кредитного договору), на забезпечення якого укладені спірні правочини, однією зі сторін виступає фізична особа - ОСОБА_1 (позичальник), відповідно такий спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства, незважаючи на те, що суб`єктами спору у даній справі є юридичні особи - сторони договору поруки.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 6 ст. 175 Кодексу).

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Автотрансгруп, оскільки вказана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Поряд з цим господарський суд зазначає, що вказаний спір має розглядатися у порядку цивільного судочинства з урахуванням суб`єктного складу сторін основного зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Автотрансгруп до Кредитної спілки Кредитінвест про визнання додаткових договорів до договору поруки недійсними.

2. Направити на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Автотрансгруп додаток: позовна заява (вх. № 49/21 від 04.01.2021 р.) з доданими документами на 31 арк. та поштовим конвертом.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя В.С. Петров