ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 920/352/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 (головуючий суддя Агрикова О. В., судді Хрипун О. О., Тарасенко К. В.)

у справі № 920/352/19

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб"

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про визнання договору оренди землі від 10.06.2011 року поновленим

(у судове засідання з`явилися представники: позивача - Цвіркун І. О., відповідача - Андронова І. І.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2019 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (далі - позивач, СТОВ «Хлібороб») звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач, Держгеокадастр) про визнання договору оренди землі від 10.06.2011 поновленим.

2. В обґрунтування заявлених вимог СТОВ «Хлібороб» посилається на те що належним чином виконував умови Договору оренди земельної ділянки, укладеного 10.06.2011 між ним та Лебединською міською радою та, у відповідності до умов п. 6 цього Договору, за 90 днів до закінчення строку його дії, звернувся до Держгеокадастру з метою реалізації переважного права на поновлення Договору оренди. Держгеокадастр у визначений ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній до 16.07.2020) (далі - Закон) строк про прийняте ним рішення щодо поновлення строку дії Договору СТОВ «Хлібороб» не повідомив. Позивач зазначає, що після закінчення строку дії Договору продовжує користуватись земельними ділянками та сплачує орендну плату, а тому має право на поновлення Договору оренди землі на підставі ч. 6 ст. 33 Закону.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.07.2019 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано поновленим Договір оренди землі від 10.06.2011 (зареєстрований у Державному реєстрі земель 20.06.2011 за № 00011) на той самій строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором оренди землі, вважаючи укладеною Додаткову угоду про поновлення Договору оренди землі.

4. Місцевий господарський суд виходив з того, що СТОВ «Хлібороб» належним чином виконує свої обов`язки за Договором, до закінчення строку дії Договору позивач повідомив у встановлені строки Держгеокадастр про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, до листа-повідомлення СТОВ «Хлібороб» додало проєкт додаткової угоди, продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою та сплачує орендну плату, а Держгеокадастр письмово не повідомив СТОВ «Хлібороб» про відмову в поновленні Договору, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення спірного Договору оренди землі відповідно до норм ч. 6 ст. 33 Закону.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 рішення Господарського суду Сумської області від 03.07.2019 скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог СТОВ «Хлібороб» до Держгеокадастру про визнання договору оренди землі від 10.06.2011 поновленим відмовлено повністю.

6. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована відсутністю підстав для поновлення Договору оренди землі на підставі ч.6 ст. 33 Закону у зв`язку з тим, що позивач повідомив орендодавця про намір продовжити дію Договору оренди з порушенням строку (16.03.2016) та, не отримавши відповіді на своє звернення від 16.03.2016, мав можливість оскаржувати дії відповідача в судовому порядку для набуття правомірного користування земельною ділянкою як то визначено чинним законодавством, проте не скористався таким правом. Невчинення позивачем дій для реалізації права на поновлення Договору оренди, за висновком суду апеляційної інстанції, має наслідком втрату переважного права на поновлення договору оренди землі, що мало місце у цій справі.

7. Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що в зв`язку із поділом земельних ділянок, які були предметом Договору оренди, та формуванням інших земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери, об`єктивно відбулася зміна меж земельних ділянок, припинилось існування цих земельних ділянок у дійсних межах, що унеможливлює ефективний захист прав позивача шляхом поновлення Договору оренди, укладення додаткової угоди про поновлення Договору оренди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 і залишити в силі рішення Господарського суду Сумської області від 03.07.2019.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

9. У касаційній скарзі позивач не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що СТОВ «Хлібороб» не дотримано 90 денного терміну повідомлення орендодавця про намір продовжити дію Договору оренди землі. Зазначає, що Договір оренди від 10.06.2011 було зареєстровано 20.06.2011, а отже строк дії Договору був до 20.06.2016, що вірно встановлено судом першої інстанції і визнано відповідачем у апеляційній скарзі.

10. Також скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції приписів ч.8 ст. 80, ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в частині прийняття долучених до апеляційної скарги документів на підтвердження поділу та передачі у власність третім особам земельних ділянок, які є предметом Договору оренди, без належного обґрунтування неподання вказаних доказів до суду першої інстанції.

Позиція інших учасників справи

11. Відповідач подав відзив, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін. У відзиві відповідач наголошує на тому, що позивач втратив переважне право на поновлення Договору оренди землі, а також посилається на те, що спірні земельні ділянки, які є предметом Договору оренди землі поділені та сформовані інші земельні ділянки, яким присвоєні кадастрові номери, а тому припинення існування цих земельних ділянок в дійсних межах унеможливлює ефективний захист прав позивача.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12. 10.06.2011 між позивачем (орендар) і Лебединською міською радою (орендодавець) укладено договір (далі - Договір оренди), за умовами якого орендодавець передав позивачу в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 59 га, які знаходяться на землях запасу Лебединської міської ради (кадастрові номери №№ :03:010:1544, :03:010:1545). Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

13. Договір оренди зареєстровано 20.06.2011 в управлінні Держкомзему м. Лебедин, про що у державному реєстрі земель вчинено запис за № 00011.

14. 10.06.2011 земельна ділянка площею 59 га була передана позивачу за актом приймання-передачі, який підписаний сторонами.

15. Відповідно до пункту 6 Договору оренди він укладений на 5 років. Після закінчення строку дії договору позивач має переважне право на поновлення договору на новий строк. У цьому разі позивач повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

16. З 03.03.2015 відповідач, відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), наділений повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

17. 16.03.2016 позивач надав відповідачу лист № 109 з проєктом додаткової угоди про поновлення договору, з метою реалізації свого переважного права на поновлення договору на новий строк. 16.03.2016 відповідач отримав вказаний лист, що підтверджується матеріалами справи та сторонами не спростовується.

18. 13.04.2016 Держгеокадастр листом (вих. № 28-18-0.8-4948/2-16) надав відповідь про те, що СТОВ «Хлібороб» пропущено передбачений Договором оренди строк для звернення з клопотанням про продовження терміну дії Договору; водночас, Держгеокадастр вказав, що заперечує щодо продовження терміну дії Договору та підкреслило, що в разі порушення, недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється, отже на підставі наведеного договір підлягає укладенню на загальних підставах; просив у семиденний строк з моменту закінчення дії Договору повернути земельну ділянку сільськогосподарського призначення та повідомити про дату та час повернення земельної ділянки державної форми власності, загальною площею 59 га, за участю представника відповідача в порядку, визначеному Договором оренди.

19. У той же час, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують факт того, що зазначений лист був направлений позивачу та ним отриманий.

20. Позивач до матеріалів справи, як докази сплати орендної плати, надав копії платіжних доручень за 2016-2018 роки.

21. Окрім того, 21.06.2018 відповідачем була проведена перевірка дотримання позивачем вимог земельного законодавства при використанні та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Лебединської міської ради. На підставі актів перевірки 21.06.2018 було винесено припис за № 446-ДК/0130Пр/03/01/-18. В акті та приписах зазначено, що земельні ділянки площею 59 га використовуються позивачем, що є порушенням ст.ст. 124-125 ЗК України.

22. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.09.2018, яке було залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019, у справі № 1840/2582/18 визнано протиправними та скасовано вищезазначені приписи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

23. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" (далі - Закон України від 15.01.2020 № 460-IX).

24. Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

25. Оскільки касаційну скаргу подано до набрання чинності Законом України від 15.01.2020 № 460-IX, касаційний розгляд здійснюється відповідно до положень ГПК України у редакції, яка була чинною до 08.02.2020.

Щодо суті касаційної скарги

26. Відповідно до частини 1 статті 14 та статті 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

27. Предметом позову в цій справі, яка переглядається, є визнання додаткової угоди укладеною на підставі частини 6 статті 33 Закону.

28. Згідно з частинами 1- 3 статті 33 Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди.

Відповідно до частин 4, 5 статті 33 Закону при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частини 8, 9 статті 33 цього Закону).

29. Статтею 33 Закону було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами 1- 5, так і для підстави, передбаченої частиною 6 цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

30. Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною 2 статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проєкт додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проєкту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проєкт додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини 1- 5 статті 33 Закону).

31. У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина 6 статті 33 Закону).

32. Тобто виникненню у орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проєкт додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини 6 статті 33 Закону. І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (наведену правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18).

33. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач дотримався всіх вимог статті 33 Закону щодо звернення до орендодавця з пропозицією поновлення договору, а тому є таким, що має переважне право на поновлення договору оренди землі. Суд першої інстанції встановив, що Договір оренди був чинний до 20.06.2016 (п`ять років з моменту державної реєстрації договору); позивач з дотриманням вимог п. 6 Договору оренди направив відповідачу лист з проєктом додаткової угоди про поновлення Договору оренди; позивач після закінчення строку дії Договору оренди продовжував користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату; відповідач протягом місяця з дня закінчення строку дії Договору оренди не направив письмове повідомлення про відмову в поновленні Договору оренди, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

34. Натомість суд апеляційної інстанції не погодився з такими висновками місцевого господарського суду та зазначив, що Договір оренди був чинний до 10.06.2016 (п`ять років з моменту укладення договору), а отже позивач повідомив орендодавця про намір продовжити дію Договору оренди з порушенням строку (16.03.2016) та з цієї дати не вчиняв дій для реалізації переважного права на поновлення Договору оренди, що має наслідком втрату переважного права на поновлення Договору оренди.

35. Проте, Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

36. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі».

37. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина 1 статті 210 ЦК України).

38. Згідно з частиною другою статті 125 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення Договору оренди) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

39. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (стаття 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення Договору оренди та його державної реєстрації).

40. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі» у вказаній редакції).

41. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

42. У постанові від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів стосовно того, що строк дії договорів оренди розпочався з моменту державної реєстрації таких договорів.

43. За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції стосовно того, що строк дії Договору оренди розпочався з моменту його укладення, а не з моменту державної реєстрації Договору оренди, як вірно встановлено судом першої інстанції, не узгоджується з вимогами норм законодавства, чинного на момент укладення цього договору, а доводи позивача в цій частині є обґрунтованими.

44. Верховний Суд відхиляє посилання суду апеляційної інстанції на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 18.12.2013 у справі № 6-127цс13 та від 18.01.2017 у справі № 532/129/16-ц, оскільки (1) у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-127цс13 не міститься висновків щодо моменту набрання чинності договору оренди землі, а міститься висновок стосовно того, що прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному частиною 3 статті 203 та частиною 1 статті 215 ЦК України; (2) у постанові від 18.01.2017 у справі № 532/129/16-ц (6-2777цс16) сформовано висновок стосовно того, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, що не узгоджується з висновками суду апеляційної інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові.

45. Окрім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що припинення існування земельних ділянок у дійсних межах унеможливлює ефективний захист прав позивача шляхом поновлення договору оренди, укладення додаткової угоди договору оренди.

46. У постанові від 27.07.2020 у справі № 912/686/17, яка є останньою актуальною позицією Верховного Суду щодо поділу земельної ділянки, яка перебуває в орендному користуванні, Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду виклав наступний висновок: формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та / або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц (пункт 56) та від 01.10.2019 у справі №922/2723/17 (пункт 7.36).

47. З огляду на викладене у пункті 46 цієї Постанови доводи скаржника, викладені у пункті 10 цієї Постанови не мають вирішального значення для вирішення цього спору, а тому не приймаються до уваги Судом.

48. Статтею 27 Закону визначено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

49. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

50. Суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений у позові спосіб.

51. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №908/299/18 зазначила, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною 8 статті 33 Закону, то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.

52. Відтак, оскільки позивачем було правильно обрано спосіб захисту своїх прав, відповідно до приписів законодавства, обґрунтовуючи порушення своїх прав на поновлення договору оренди, позивач вправі розраховувати на їх захист незалежно від того, як інша сторона спору (орендодавець) розпорядилась об`єктом спору і договору оренди землі, який позивач просить поновити в суді.

53. Суд звертається до власної правової позиції, викладеній у постанові від 18.11.2020 у справі № 917/137/19.

54. За таких обставин, висновки суду апеляційної інстанції стосовно неефективності обраного позивачем способу захисту не відповідають вимогам закону, а посилання суду апеляційної інстанції на постанову Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16 не приймаються до уваги, оскільки викладена у вказаній постанові позиція, не є останньою актуальною позицією Верховного Суду в спірних правовідносинах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

55. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

56. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 312 ГПК України).

57. Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді касаційної інстанції.

58. За таких обставин, враховуючи встановленні статтею 300 ГПК України межі перегляду справи судом касаційної інстанції, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції - залишенню в силі. У зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

59. Відповідно до статей 129, 315 ГПК України внаслідок задоволення касаційної скарги витрати позивача зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір", підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 ГПК України, Cуд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 скасувати, рішення Господарського суду Сумської області від 03.07.2019 у справі № 920/352/19 залишити в силі.

3. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" 3 842,00 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил