РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2021Справа №910/13323/20

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

про стягнення 16 022,16 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про стягнення 16 023,16 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" на підставі Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №AZ11-790522 від 21.06.2018 та внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля DAF FT XF 105.460, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/008096657, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків у розмірі 10 986,42 грн. покладається на відповідача.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 4 221,54 грн., 3% річних у розмірі 482,50 грн. та інфляційних втрат у розмірі 331,70 грн., нарахованих за неналежне виконання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" своїх грошових зобов`язань у період з 17.03.2019 по 01.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 відкрито провадження у справі №910/13323/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

01.10.2020 засобами поштового зв`язку від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" надійшов відзив на позовну заяву з доказами його направлення позивачу, в якому відповідач вказує, що не погоджується з позовними вимогами Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", оскільки останнє розраховує штрафні санкції з 17.03.2019 до 01.09.2020, в той час як згідно ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік.

Згідно інформації з пошукової системи відстеження поштових відправлень Акціонерного товариства "Укрпошта" примірник відзиву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" був вручений Приватному акціонерному товариству "Страхова група "ТАС" 01.10.2020, однак відповідач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив у визначений судом у відповідності до приписів законодавства строк.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

21.06.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №AZ11-790522 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до Договору строк його дії встановлено з 22.06.2018 по 21.06.2019.

09.11.2018 близько 20 год. 10 хв. біля буд. 13-Б по проспекту Академіка Глушкова в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1 , та автомобіля DAF FT XF 105.460, державний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом Kassbohrer STS32SS, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а саме: ОСОБА_2 , керуючи автомобілем DAF FT XF 105.460 з напівпричепом Kassbohrer НОМЕР_4 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Chevrolet Lacetti під керуванням водія ОСОБА_3 , у зв`язку з чим обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою Національної поліції України №105584 про дорожньо-транспортну пригоду.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п.п. 2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 20.12.2018 у справі №752/24543/18, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку з зверненням власника автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_4 до страховика за Договором із заявою про настання події від 12.11.2018 та заявою на виплату страхового відшкодування від 21.11.2018, позивачем на підставі страхового акту №92264Р/40/2018 від 23.11.2018, розрахунку страхового відшкодування, здійсненого з урахуванням ремонтної калькуляції №17635_40 від 13.11.2018, виконано свої зобов`язання за Договором та здійснено відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів на рахунок ОСОБА_4 , відкритий у АТ КБ "Приватбанк" у сумі 12 986,42 грн., що підтверджується платіжним дорученням №109903 від 26.11.2018.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 20.12.2018 у справі №752/24543/18 вбачається, що транспортний засіб - DAF FT XF 105.460, державний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом Kassbohrer STS32SS, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем DAF FT XF 105.460, державний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом Kassbohrer STS32SS, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - ОСОБА_2 , встановлена у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи (з наданого позивачем витягу з бази Моторного (транспортного) страхового бюро України) цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля DAF FT XF 105.460, державний номер НОМЕР_2 , станом на дату настання спірної ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/008096657.

Наведеним договором (поліс №АМ/008096657) передбачено, що франшиза становить 2 000,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн.

Суд відзначає, що в силу приписів ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на момент страхового випадку (ДТП), тобто, станом на 09.11.2018.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підтвердження розміру витрат, завданих спірною ДТП автомобілю страхувальника за Договором, позивачем було надано суду страховий акт №92264Р/40/2018 від 23.11.2018, розрахунок страхового відшкодування, ремонтну калькуляцію №17635_40 від 13.11.2018 та платіжне доручення №109903 від 26.11.2018 на суму 12 986,42 грн. з призначенням платежу - страхове відшкодування за Договором №AZ11-790522 від 21.06.2018, ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_5 .

З аналізу ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України та ст.ст. 25, 26 Закону України "Про страхування" вбачається, що сама по собі відсутність звіту про оцінку витрат, пов`язаних з відновленням транспортного засобу, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за умови підтвердження розміру оціненої шкоди іншими доказами по справі.

Пунктом 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, передбачено, що значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Відповідно до Свідоцтва серії НОМЕР_6 про державну реєстрацію транспортного засобу автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску - 2005 і на момент ДТП строк його експлуатації перевищував 7 років, а тому витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом вказаного транспортного засобу повинні розраховуватись з урахуванням зносу.

Позивачем було долучено до свого позову розрахунок коефіцієнта фізичного зносу, з якого вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1 , за розрахунками аварійного комісара ОСОБА_5 (свідоцтво серії АК-ПК-ТЗ №4042 від 06.12.2017) станом на 09.11.2018 становив 0,7.

Відповідач у своєму відзиві не скористався правом на спростування правильності здійсненого позивачем розрахунку коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Chevrolet Lacetti, а у суду відсутні будь-які підстави вважати невірним здійснений Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" розрахунок.

Частиною 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Таким чином, за розрахунками позивача, які не спростовувались відповідачем, вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,7) становить 12 986,42 грн.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" на виконання своїх зобов`язань було відшкодовано власнику автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту спірного транспортного засобу у розмірі 12 986,42 грн. шляхом перерахунку даної суми коштів на банківський рахунок останньої, відкритий у АТ Комерційний банк "Приватбанк", що підтверджується платіжним дорученням №109903 від 26.11.2018.

Враховуючи визначені полісом №АМ/008096657 розмір франшизи - 2 000,00 грн. та ліміт відповідальності за шкоду майну - 100 000,00 грн., встановлений судом розмір вартості відновлювального ремонту, право на відшкодування якого перейшло до позивача, - 12 986,42 грн., відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 10 986,42 грн.

З метою отримання страхового відшкодування позивач на підставі ст.ст. 11, 509, 530 Цивільного кодексу України та ст.ст. 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (вих. №Г0401/5107 від 14.12.2018), в якій просив здійснити відшкодування у розмірі 12 986,42 грн. на рахунок Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" за вказаними у даному листі реквізитами. У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №163 дана заява була одержана Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" 17.12.2018.

У п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на дату одержання відповідачем заяви позивача про виплату страхового відшкодування вих. №Г0401/5107 від 14.12.2018 - 17.12.2018, та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів прийняття відповідачем вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон" повинне було виплати Приватному акціонерному товариству "Страхова група "ТАС" страхове відшкодування у розмірі 10 986,42 грн. до 18.03.2019 включно (з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, згідно з якими якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, та зважаючи на те, що останній день строку сплати страхового відшкодування перепав на 17.03.2019 - неділю).

Однак, відповідачем не надано суду доказів на спростування твердження позивача, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" не здійснено відшкодування шкоди (в тому числі, після звернення позивача до суду із даним позовом).

За таких обставин, зобов`язання відповідача перед позивачем у розмірі 10 986,42 грн. підтверджується матеріалами справи. Доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем не надано, а відтак Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" прострочена своє зобов`язання із сплати страхового відшкодування у розмірі 10 986,42 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" та наявність правових підстав для стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" страхового відшкодування у розмірі 10 986,42 грн.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 4 221,54 грн., 3% річних у розмірі 482,50 грн. та інфляційних втрат у розмірі 331,70 грн., нарахованих за неналежне виконання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Еталон" своїх грошових зобов`язань у період з 17.03.2019 по 01.09.2020.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений законодавством строк свого обов`язку по виплаті страхового відшкодування не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням вимог закону і він вважається таким, що прострочив, відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон" не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

У разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (частина перша статті 992 Цивільного кодексу України).

Пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Установивши, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон" прострочило виконання зобов`язання з виплати позивачеві страхового відшкодування поза межами граничного строку (не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування), визначеного пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за невиконання грошового зобов`язання.

Виходячи з наведених норм права, у спірних правовідносинах Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України є загальними нормативно-правовими актами, а Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Тобто, пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено відповідальність у вигляді нарахування пені за простроченя виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування з порушенням встановленого законом строку та таке нарахування не обмежується піврічним терміном згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 25.11.2020 у справі №747/522/19, від 07.10.2020 у справі №742/637/19 та від 17.06.2020 у справі №213/1371/16-ц.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені з урахуванням встановленої судом дати, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання - 19.03.2019, та визначеної позивачем дати, до якої здійснюється нарахування пені - 01.09.2020, прийшов до висновку про правомірність стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" пені у розмірі 4 200,53 грн.

В іншій частині - у розмірі 21,01 грн. вимога позивача про стягнення пені не підлягає задоволенню, оскільки є невірно розрахованою, зокрема, у зв`язку з невірним визначенням Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" дати, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) сформулювала правовий висновок про те, що положення статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Тотожної правової позиції щодо правомірності застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення зобов`язання з виплати страхового відшкодування дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.02.2020 у справі №758/16044/16-ц та від 20.07.2020 у справі №910/14293/19.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням встановленої судом дати, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання - 19.03.2019, та визначеної позивачем дати, до якої здійснюється нарахування пені - 01.09.2020, прийшов до висновку про правомірність стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" 3% річних у розмірі 480,69 грн. та інфляційних втрат у розмірі 309,06 грн.

В іншій частині заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 1,81 грн. та інфляційні втрати у розмірі 22,64 грн. не підлягають задоволенню, оскільки є невірно розрахованими, зокрема, у зв`язку з невірним визначенням Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" дати, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання.

В свою чергу відповідач у своєму відзиві вказує, що позивачем нараховується пеня з порушенням строку позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Пунктом першим частини другої статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Відповідач зазначає, що позивачами було пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені, оскільки пеня нараховується за період з 17.03.2019 по 01.09.2020, в той час як Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до суду за захистом своїх порушених прав лише 02.09.2020 (дата здачі позову до установи поштового зв`язку), а відтак пропустило строк позовної давності.

Проте, суд не погоджується із такими доводами відповідача, оскільки, по-перше, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

По-друге, пунктом 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача пені в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Водночас, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено на всій території України карантин з 12.03.2020.

Отже, відповідачем не було пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення пені, нарахованої з 19.03.2019 по 01.09.2020, оскільки станом на дату подання позову строк позовної давності було продовжено.

За таких обставин позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" підлягають частковому задоволенню, а з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" підлягає стягненню заборгованість із сплати страхового відшкодування у розмірі 10 986,42 грн., пеня у розмірі 4 200,53 грн., 3% річних у розмірі 480,69 грн. та інфляційні втрати у розмірі 309,06 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33-Б, 2 під`їзд; ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 65; ідентифікаційний код 30115243) суму страхового відшкодування у розмірі 10 986 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн. 42 коп., пеню у розмірі 4 200 (чотири тисячі двісті) грн. 53 коп., 3% річних у розмірі 480 (чотириста вісімдесят) грн. 69 коп., інфляційні втрати у розмірі 309 (триста дев`ять) грн. 06 коп. та судовий збір у розмірі 2 096 (дві тисячі дев`яносто шість) грн. 04 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 11.01.2021.

Суддя Р.В. Бойко