ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. Справа№ 910/16980/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд Сервіс Груп»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020, повний текст якого складено та підписано 03.02.2020

у справі №910/16980/19 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Дочірнього підприємства «ШРБУ №100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд Сервіс Груп»

про стягнення 165 893,24 грн.

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року Дочірнє підприємство «ШРБУ №100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд Сервіс Груп» (далі-відповідач) 165 893,24 грн, з яких: 112 955,72 грн основний борг, 42 078,31 грн пені, 3 630, 05 грн 3% річних та 7 229,16 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №10-10/18 від 10.10.2018 щодо своєчасної та повної оплати послуг з перевезення та розливу бітумної емульсії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 позов задоволено та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 112 955,72 грн - основної заборгованості, 42 078,31 грн - пені, 3 630,05 - 3% річних, 7 229,16 грн - інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/16980/19 скасувати та закрити провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим та прийняте з неповним дослідженням обставин справи, які мають значення для справи.

Крім того, скаржник стверджує, що внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог у нього відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем за договором №10-10/18 від 10.10.2018, що підтверджується доданими до апеляційної скарги доказами, а саме: договором про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.08.2019 та додатковою угодою №1 від 28.08.2019 до останнього, а також договором про зарахування зустрічних однорідних вимог від 02.09.2019. Неможливість подання останніх до суду першої інстанції скаржник обґрунтовує тим, що він не приймав участі у суді першої інстанції при розгляді даної справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2020, справу №910/16980/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд Сервіс Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/16980/19, а також розгляд вказаної апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

22.12.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.10.2018 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, був укладений договір №10-10/18 (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець надає послуги з перевезення та розливу бітумної емульсії автогудронатором «Masenza», а замовник зобов`язується прийняти та оплатити роботи (послуги) згідно рахунків виконавця.

Пунктом 3.2 Договору сторони погодили, що найменування, кількість наданих послуг, паливно-мастильних матеріалів фіксується в калькуляціях, наданих виконавцем, і які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.3 Договору, за результатами наданих послуг сторони підписують та скріплюють печатками акт наданих послуг. Акт наданих послуг складається виконавцем та передається замовнику двічі на місяць: до 3 числа місяця, наступного за звітнім та 13 числа поточного місяця. Замовник підписує акт наданих послуг протягом трьох робочих днів з моменту його отримання, або в цей же строк надає свої обґрунтовані заперечення.

Згідно з п.3.4 Договору наявність підписаного уповноваженими представниками та скріпленого печатками сторін акту наданих послуг свідчить про погодження замовником якості наданих послуг і відсутності претензій з приводу строків надання послуг.

Замовник здійснює 50% передоплати за узгоджений об`єм послуг (відповідно до заявки замовника), шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Решту вартості послуг замовник сплачує протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту затвердження актів надання послуг ( п.5.1 Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п 6.1 Договору).

Колегією суддів встановлено, що Договір укладений належним чином, підписаний повноваженими особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним та не розірваний.

Проаналізувавши умови Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній за своєю правовою природою є змішаним договором з елементами договорів перевезення та надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що визначені договором.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Частиною 1 ст. 919 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно з приписами ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором надав відповідачу послуги на загальну суму 112 955,72 грн, що підтверджується актом здачі-приймання робіт №ОУ-0000346 від 23.10.2018, який підписаний сторонами без зауважень та міститься в матеріалах справи (а.с.10 т.1).

Факт надання та отримання послуг за Договором на вказану суму сторонами не оспорюється.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідачем, під час розгляду судом першої інстанції даної справи, відповідно до ст.ст.76, 77 ГПК України не надано жодних належних та допустимих доказів оплати наданих позивачем послуг за Договором на загальну суму 112 955,72 грн.

Додані скаржником до апеляційної скарги договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.08.2019 та додаткова угода №1 від 28.08.2019 до останнього, а також договір про зарахування зустрічних однорідних вимог від 02.09.2019, в якості доказів відсутності у нього будь-якої заборгованості перед позивачем за Договором, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. До того ж, як свідчать матеріали справи, скаржник належним чином був повідомлений про відкриття провадження у даній справі (а.с.25 т.1). Крім того, з моменту отримання останнім ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у даній справі та прийняття оскаржуваного судового рішення пройшло майже два місяця, тобто у нього було достатньо часу для вчинення відповідних дій, а в силу положень ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Також колегія суддів враховує посилання позивача на те, що про існування зазначених правочинів йому стало відомо лише під час подання скаржником відзиву на позов в межах справи №910/781/20, тобто після прийняття оскаржуваного судового рішення. Більше того, колегією суддів встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/781/20 було призначено технічну судову експертизу, оскільки на думку позивача, вказані вище правочини могли бути підписані пізніше за фактичну дату їх укладання попереднім його директором, якого було звільнено з цієї посади наказом №108-ВК від 25.09.2019.

Посилання скаржника на неможливість подання до суду першої інстанції вказаних правочинів, оскільки він не приймав участі у суді першої інстанції при розгляді даної справи, колегією суддів відхиляються з огляду на викладене вище.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.13, 76-79, 86, 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 112 955,72 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 630,05 грн та інфляційних втрат у розмірі 7 229,16 грн, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

З огляду на вищезазначені правові норми боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи прострочення відповідачем грошового зобов`язання, приписи вказаних правових норм та перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 3 630,05 грн та інфляційних втрат у розмірі 7 229,16 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, не зважаючи на те, що вони є арифметично невірними, оскільки є більшими за заявлену позивачем суму.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 42 078,31 грн, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За змістом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за поручення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 8.2.2 Договору сторонами погоджено, що замовник за порушення строків перерахування коштів, зобов`язаний сплатити виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та штраф в розмірі 1 % від простроченої суми. Строк нарахування неустойки складає весь період порушення та може бути більшим за строк 6 місяців.

Беручи до уваги вищевикладене, перевіривши розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 42 078,31 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, не зважаючи на те, що вони є арифметично невірними, оскільки є більшими за заявлену позивачем суму.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні ч.3 ст.277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.ст.269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд Сервіс Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/16980/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/16980/19 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/16980/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 11.01.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов