РІШЕННЯ

Іменем України

14 січня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1114/20

Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів",

проспект Перемоги, 126 Б, м. Чернігів, 14013;

e-mail: ;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Імені О.М. Агеєва",

вул. Тараса Шевченка, 97А, смт. Парафіївка, Ічнянський район, Чернігівська область, 16730;

предмет спору: про стягнення боргу в сумі 2259,82грн

без виклику (повідомлення) сторін

26.11.2020, надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" (надалі - ТОВ "Енера Чернігів") до Публічного акціонерного товариства "Імені О.М. Агеєва" (надалі - ПАТ "Імені О.М. Агеєва") про стягнення боргу в сумі 2259,82грн за спожиту активну електроенергію в період з липня по вересень 2020 року на підставі договору №1502023 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 (надалі - Договір).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору в частині своєчасного розрахунку за поставлену активну електроенергію в період з липня по вересень 2020 року.

Ухвалою суду від 30.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, установлено строки для подання заяв по суті спору, а саме: відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позовну заяву; позивачу - семиденний строк з дня отримання відзиву на позов для подання відповіді на відзив; відповідачу - семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення на відповідь на відзив (у разі наявності).

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №400, ухвала суду від 30.11.2020 одержана позивачем 01.12.2020.

Ухвала суду від 30.11.2020 направлена відповідачу за адресою його державної реєстрації згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (витяг з якого наявний в матеріалах справи), а саме: вул. Тараса Шевченка, 97А, смт. Парафіївка, Ічнянський район, Чернігівська область, 16730, повернута відділенням поштового зв`язку на адресу суду 14.12.2020 без вручення адресату з відміткою «організації немає»; повторно направлена 16.12.2020 та повернута без вручення адресату 23.12.2020 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З наведеного слідує, що відповідач за адресою реєстрації був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак своїми процесуальними правами не скористався. Строк на подання відповідачем відзиву на позов закінчився 29.12.2020, тобто зі спливом п`ятнадцятиденного строку з дня повернення процесуального документа на адресу суду.

Відповідач правом на подання мотивованих заперечень на позов у порядку статей 165, 178, 251 ГПК України не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслав.

Сторонами також не заявлено до суду будь-яких клопотань щодо розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку визначеному статтею 252 ГПК України. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснено при відкритті провадження в справі в ухвалі суду від 30.11.2020.

За приписами статей 42, 43 ГПК України сторони повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відтак неподання відповідачем відзиву на позов не є перешкодою для розгляду справи за наявними доказами відповідно до статей 178, 251, 252 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Законів України "Про ринок електричної енергії", "Про ліцензування видів господарської діяльності", "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" ТОВ "Енера Чернігів" є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) згідно з постановою №429 від 14.06.2018.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ТОВ "Енера Чернігів" зареєстровано 21.12.2017 як юридична особа, основним видом економічної діяльності якого є торгівля електроенергією, код КВЕД 35.14.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (надалі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Учасники ринку електричної енергії за статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

За приписами частин 1-4 статті 276 ГК України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди. Пропозиції абонента щодо кількості та видів енергії, строків її відпуску є пріоритетними за наявності виробничих можливостей в енергопостачальника. Показники якості енергії узгоджуються сторонами шляхом погодження переліку (величини) показників, підтримання яких є обов`язком для сторін договору. Строки постачання енергії встановлюються сторонами в договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила).

У п.2 вказаної постанови зазначено, що укладання договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку до цієї постанови.

Відповідно до п.1.2.15. Правил для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

За п.3.1.7. Правил, договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.

Наведене узгоджується з умовами п.3.2.5. Правил, за яким укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується в передбаченому договором порядку (п.3.2.13. Правил).

Відповідно до частини 1 статті 202 та частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Положення частини 1 статті 634 ЦК України передбачають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За частинами 1 та 3 статті 641 та частинами 1, 2 статті 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною в разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане в пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

З матеріалів справи вбачається, що Публічним акціонерним товариством «Імені О.М. Агеєва» (споживач, відповідач) шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, укладено з ТОВ «Енера Чернігів» (постачальник, позивач) договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №1502023 (надалі - Договір). У заяві-приєднання (копію додано до матеріалів справи) зокрема, зазначено адресу об`єкту (смт. Парафіївка, вул. Шевченка, 19 та смт. Парафіївка, вул. Агеєва, 117) та ЕІС-код точок комерційного обліку за об`єктом споживання (62Z856; 62Z600), вказано про приєднання споживача з 01.01.2019 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Наведені обставини відповідачем не спростовуються.

За п.2.1. Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п.5.1., п.5.2., п.5.8., п.5.10., п.6.2. Договору споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з його умовами.

Відповідно до «Комерційної пропозиції №1», що є додатком №2 до Договору про постачання електричної енергії, постачальником універсальних послуг, оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку. У графі "Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію (дата)" комерційної пропозиції №1 (додаток №2 до Договору) сторонами погоджено, що рахунок надається споживачу не пізніше п`ятого робочого дня з дати отримання постачальником даних від оператора системи розподілу про обсяги спожитої (розподіленої) електричної енергії.

У графі "Строк оплати" даної комерційної пропозиції №1 сторони погодили, що розрахунок має бути проведено споживачем протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунка.

На підтвердження фактичного споживання відповідачем активної електричної енергії в липні-вересні 2020 року позивач подав до суду підписані обома сторонами акти прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії: №1502023/120887/1 від 31.07.2020 в об`ємі 2388 кВт.год на суму з (ПДВ) 6890,24грн; №1502023/141663/1 від 31.08.2020 в об`ємі 238 кВт.год на суму (з ПДВ) 707,83грн та №1502023/159201/1 від 30.09.2020 в об`ємі 140 кВт.год. на суму (з ПДВ) 416,38грн.

З двосторонніх актів прийняття-передавання товарної продукції вбачається, що відповідачем у липні-вересні 2020 року спожито активну електроенергію вартістю 8014,45грн.

На оплату спожитої активної електроенергії в заявленому періоді позивачем виставлено відповідачу до сплати рахунки-фактури: №1502023/120887/1 від 31.07.2020, отриманий відповідачем 03.08.2020; №1502023/141663/1 від 31.08.2020, отриманий відповідачем 02.09.2020 та №1502023/159201/1 від 30.09.2020, отриманий 05.10.2020, підтверджується відмітками проставленими в зазначених документах, та засвідчені печаткою відповідача.

Відповідно до статті 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), установлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

З умов погоджених сторонами в комерційній пропозиції №1 (додаток №2 до Договору) вбачається, що розрахунок за активну електроенергію спожиту в липні 2020 року мав бути проведений відповідачем у строк по 10.08.2020, в серпні 2020 року - у строк по 09.09.2020 та у вересні 2020 року - у строк по 12.10.2020.

Станом на 01.07.2020 за відповідачем рахувалась переплата в сумі 356,63грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату вартості спожитої активної електричної енергії 06.07.2020 - 1875грн, 28.07.2020 - 1000грн, 03.08.2020 - 590грн, 02.10.2020 - 1933,00грн, що підтверджується копіями виписок банку, які додані до матеріалів справи.

У порушення умов Договору відповідач решту спожитої активної електроенергії в указаному періоді в установлений строк не оплатив.

Оплату рахунку-фактури №1502023/120887/1 від 31.07.2020 прострочено з 11.08.2020 (борг 1135,61грн), оплату рахунку-фактури №1502023/141663/1 від 31.08.2020 прострочено з 10.09.2020 (борг 707,83грн), оплату рахунку-фактури №1502023/159201/1 від 30.09.2020 прострочено з 13.10.2020 (борг 416,38грн).

Позивач просить стягнути з відповідача 2259,82грн заборгованості по оплаті вартості активної електроенергії спожитої ним у липні - вересні 2020 року.

Матеріали справи підтверджується наявність у відповідача простроченої заборгованості по оплаті вартості активної електроенергії спожитої ним у липні - вересні 2020 року в сумі 2259,82грн.

На день ухвалення судом рішення в справі доказів оплати боргу в сумі 2259,82грн відповідачем до суду не надано. Наявність простроченої заборгованості по оплаті вартості активної електроенергії спожитої в липні - вересні 2020 року в розмірі 2259,82грн ним не спростовано.

Протиправна поведінка відповідача, що полягає в ухиленні від оплати вартості спожитої електроенергії, поставленої позивачем у спірному періоді, порушило права останнього на своєчасне отримання плати за поставлену електроенергію, що стало підставою даного позову.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті за електричну енергію спожиту в липні-вересні 2020 року є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню в сумі 2259,82грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач проти заявленого позову не заперечив. Доказів належного виконання договірних зобов`язань перед позивачем до суду не надав.

Враховуючи, що відповідач у порушення статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, за спожиту активну електроенергію своєчасно в повній сумі не розрахувався, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю в сумі 2259,82грн.

При ухваленні рішення в даній справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2102грн, з огляду на те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 80, 91, 123, 129, частиною 2 статті 178, статтями 233, 236, 238, 239, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» (14013, м. Чернігів, пр. Перемоги, 126Б, ) до Публічного акціонерного товариства «Імені О.М. Агеєва» (16730, Чернігівська область, Ічнянський район, смт. Парафіївка, вул. Тараса Шевченка, 97А, ) про стягнення 2259,82грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Імені О.М. Агеєва» (16730, Чернігівська область, Ічнянський район, смт. Парафіївка, вул. Тараса Шевченка, 97А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» (14013, м. Чернігів, пр. Перемоги, 126Б, , на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 у філії - ЧОУ АТ "Ощадбанк", МФО 353553) - 2259,82грн боргу за електричну енергію.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Імені О.М. Агеєва» (16730, Чернігівська область, Ічнянський район, смт. Парафіївка, вул. Тараса Шевченка, 97А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» (14013, м. Чернігів, пр. Перемоги, 126Б, , на поточний рахунок № НОМЕР_2 в АТ "ОТП Банк", МФО 300528) 2102грн судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному в статті 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко