РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2021Справа № 910/4878/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 19507,64 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості втраченого вантажу у розмірі 19507,64 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач не забезпечив збереження довіреного йому вантажу згідно залізничної накладної № 51865376 від 03.10.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

28.04.2020 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Крім того, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечував, пославшись на відсутність доказів сплати позивачем вартості вантажу, у зв`язку чим понесення останнім збитків не є доведеним.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що матеріали справи містять докази оплати позивачем рахунку на товар, у зв`язку з чим твердження відповідача є безпідставними. Також позивач просив поновити пропущений процесуальний строк на подання відповіді на відзив з огляду на запровадження карантину, що позбавило позивача можливості подати відповідь на відзив у строк.

Розглянувши дане клопотання, керуючись частиною 1 статті 119 ГПК України, пунктом 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, суд дійшов висновку, що пропущений позивачем процесуальний строк підлягає поновленню.

Також позивач подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та просив поновити пропущений строк на його подання. У той же час, суд зауважує, що частина 8 статті129 ГПК України передбачає можливість подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, у зв`язку з чим позивачем такий строк не є пропущеним.

Розгляд даної справи здійснювався судом у розумні строки з урахуванням пункту 4 розділу Х прикінцевих положень ГПК України у редакції, чинній до 17.07.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року відповідач згідно з залізничною накладною № 51865376 здійснював перевезення вантажу - коксу доменного, за маршрутом станція Авдіївка - станція Маріуполь Сортувальний, одержувачем якого є позивач.

Комерційним актом від 06.10.2019 № 485604/1239, складеним на станції Маріуполь Сортувальний, засвідчено нестачу вантажу у вагоні № 60032612 у розмірі 3650 кг. У вказаному акті зазначено, що згідно акту загальної форми від 06.10.2019 № 12395 на станції Волноваха проведено комісійне переважування вагону № 60032612. Вага визначена відправником на вагонних вагах: брутто - не вказано, нетто 42410 кг, тара 23640 кг. При переважуванні виявилося: брутто 62400 кг, тара 23640 кг, нетто 38760 кг, що менше за документ на 3650 кг. Навантаження у вагоні вище рівня ботів на 400-500 мм «шапкою», вантаж марковано по центру однією поздовжньою смугою шириною 400-600 мм вздовж вагона вапном. За рухом поїзду над 1-7 люками є виїмка розміром 12000мм х 2800мм х 500мм у глиб вагона, що відповідає попутному акту. Маркування порушено. Вагон прибув у технічному стані справний, течі вантажу немає. При повторному переважуванні нестача вантажу підтвердилася.

Вартість 1 тони вугілля кам`яного, що знаходився у вагоні № 60032612 позивачем визначено згідно з рахунком-фактурою від 03.10.2019 № 92881386 до укладеного позивачем договору від 01.02.2016 № 245/108/16Сб, який оплачений позивачем за платіжним дорученням від 20.11.2019 № на загальну суму 68000000 грн. Відповідно до вказаного рахунку із сертифікатом якості № 27913 вартість однієї тони коксу доменного становить 6962,04 грн. з ПДВ 20%.

Розрахунок шкоди, спричиненої внаслідок недостачі вантажу у вказаному вагоні проведений позивачем відповідно до Правил перевезення вантажів (фактична вага отриманого вантажу за вирахуванням допустимих природних втрат, помножена на вартість 1 тони відвантаженого вугілля) та становить 19507,64 грн.

Відповідно до приписів частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 глави 1 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення

Згідно зі статтею 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Відповідно до вимог статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до приписів статті 924 ЦК України, статті 314 ГК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Ураховуючи, що передача вантажу вантажоодержувачу відбулася із недовантаженням, про що складено відповідний комерційний акт, та на момент прийняття рішення у справі відповідач не подав документи, які свідчать про відсутність його вини у втраті прийнятого для перевезення вантажу, суд дійшов висновку про те, що відповідач несе за вантаж відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Частиною 1 статті 22 ЦК України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 2 статті 22 ЦК України).

Відповідно до статті 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з приписами статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову (пункт "б" статті 130 Статуту). Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу (частина третя статті 133 Статуту).

З аналізу наведених положень Статуту слідує, що перелік доказів стосовно спорів, пов`язаних з перевезенням вантажів залізницею, установлено статтями 130 та 133 Статуту, які не передбачають обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Щодо посилань відповідача на пункт 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/22 та необхідність надання документа, підписаного головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної, суд наголошує наступне. Даний пункт роз`яснень передбачає, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Із даного пункту слідує, що такими іншими документами можуть бути, зокрема довідка відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копія податкової накладної, специфікація тощо.

Таким чином, оскільки до матеріалів справи позивачем, як вантажоодержувачем, додано відповідний рахунок-фактуру та платіжне доручення на його оплату, що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, то з урахуванням статей 115, 130, 133 Статуту вимоги позивача щодо вартості нестачі вантажу є належним чином обґрунтованими.

Отже, вартість втраченого вантажу, з урахуванням норми природної втрати, становить 7210,80 грн., яка є доведеною з огляду на обставини, встановлені вищеописаним комерційним актом та документами щодо вартості вугілля кам`яного. Натомість, відповідач належними засобами доказування розмір заподіяних збитків не спростував, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору та на професійну правничу допомогу адвоката відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача. Одночасно, суд зауважує, що відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу згідно з частинами 5, 6 статті 126 ГПК України не заявлялося.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська,5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка,1; ідентифікаційний код 00191129) 19507 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот сім) грн. 64 коп. збитків, 1771 (одну тисячу сімсот сімдесят одну) грн. 58 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також 2102 (дві тисячі сто дві) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова