ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.01.2021 Справа № 920/1090/20
м. Суми

Господарський суду Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи № 920/1090/20

за позовом: Фізичної особи підприємця Шеховцової Валентини Миколаївни ( АДРЕСА_1 ., код НОМЕР_1 ),

до відповідача: Державного навчального закладу Охтирський центр професійно-технічної освіти (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Незалежності, 17, )

про стягнення 158014 грн 17 коп.,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовною заявою до суду, в якій просить стягнути з відповідача 158014 грн 17 коп. основного боргу (безпідставно утримуваної передплати) за Договором підряду № 3 від 12.06.2017, що припинився.

Ухвалою суду від 30.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строк відповідачу для надання відзиву на позовну заяву, позивачу для наданні відповіді на позовну заяву.

Ухвалою суду від 02.12.2020 відкладено розгляд справи на 17.12.2020.

Ухвалою суду від 16.12.2020 позовну заяву Фізичної особи підприємця Шеховцової Валентини Миколаївни від 28.10.2020 № 8 (вх. № 3298 від 29.10.2020) залишено без руху. Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом 5-ти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху та встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви - шляхом подання належних докази в підтвердження сплати судового збору в сумі 268 грн 21 коп.

24.12.2020 позивачем надано до суду клопотання від 21.12.2020 про долучення квитанції про сплату судового збору в сумі 268,21 грн.

Ухвалою суду 28.12.2020 призначено розгляд справи по суті на 11.01.2021.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступних висновків :

Як свідчать матеріали справи, 12 червня 2017 року між Фізичною особою-підприємцем Шеховцовою В.М. (позивач, замовник) та Державним навчальним закладом «Охтирський центр професійно-технічної освіти» (відповідач, підрядник) було укладено договір підряду № 3 на виконання навчально-технічних робіт з розробки навчально-технічної продукції.

Відповідно до п.1.1.Договору, підрядник зобов`язується на власних землях державної власності на території Попівської сільської ради Великописарівського району Сумської області, на площі 43,8121 га розробити та передати за завданням замовника навчально-технічну продукцію (НТП) на тему « модернізація технології вирощування зернової кукурудзи, озимої пшениці, соняшника, сої, ярового ячменю, озимого ріпаку, цукрового буряку та гороху для умов Сумської області.

Згідно з п. 1.4. Договору сторони узгодили, що навчальні, технічні та інші вимоги до НТП викладені в «Замовленні-завданні» (додаток № 1).

Пунктом 2.1. Договору визначено, що підрядник зобов`язується провести роботи згідно умов виконання НТП (додаток № 1) протягом наступного терміну: червень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року, січень-грудень 2020 року, січень-грудень 2021 року, січень-грудень 2022 року.

Відповідно до п. 3.2. Договору, замовник здійснює оплату підряднику згідно Договору та Протоколу узгодження договірної ціни (додаток № 3) шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок.

Протоколом узгодження договірної ціни, що є Додатком № 3 до Договору, передбачено, що сторонами узгоджено розмір договірної ціни за розробку та передачу науково-технічної продукції (НТП) у сумі 474025,02 із розрахунку 1803,25 грн за 1 га за кожен рік вирощування.

Сторони визначили та погодили, що кінцева оплата вартості даного Договору буде проведена у строк до 25 листопада 2017 року, до 25 листопада 2018 року, до 25 листопада 2019 року, до 25 листопада 2020 року, до 25 листопада 2021 року та до 25 грудня 2022 року (п. 3.4. Договору).

Згідно з п.п. 3.5,3.6. Договору замовник зобов`язаний протягом вирощування НТП проводити оновлення навчально матеріальної бази навчального закладу та проводити стажування майстрів виробничого навчання та учнів підрядника на сучасній сільськогосподарській техніці, надавати робочі місця учням для проходження виробничої практики та проведення уроків виробничого навчання протягом всього терміну дії Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору, замовник залишає у своїй власності урожай, отриманий при розробці НТП, та вирощений на площі розміром 43,8121 га, яка є предметом даного Договору.

Відповідно до п. 8. Замовлення завдання, що є додатком 1 до договору № 3 від 12.06.2017, передбачено, що виконання робіт оформляти відповідними актами «здачі-приймання» робіт».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним на виконання умов договору перераховано відповідачу 158014 грн 17 коп., проте відповідач в порушення умов договору не виконав свої зобов`язання, в зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з вимогою про повернення суми попередньої оплати (авансового платежу).

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до цієї ж статті Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що 17.11.2017 та 20.11.2018 між сторонами складено акти здачі приймання виконаних робіт до Договору підряду на виконання навчально-технічних робіт з розробки навчально-технічної продукції № 3 від 12.06.2017. Зазначені акти підписані представниками та скріплені печатками обох сторін. В тексті актів зазначено, що роботи виконі якісно у повному обсязі та в строк, згідно з умовами договору. У Замовника претензій до якості виконаних робіт не має.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнані судом обґрунтованими.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акту виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 13.09.2017 у справі № 922/4783/16, від 23.02.2015 у справі № 910/7686/13, від 11.05.2012 у справі № 21/5005/14068/2011.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що відповідно до умов спірного договору між сторонами укладено акти здачі-приймання виконаних робіт за 2 періоди, обумовлені у п. 2.1. Договору та п. 5 Замовлення завдання.

Окрім цього, виходячи з суми договірної ціни, передбаченої протоколом узгодження договірної ціни (Додаток 3 до договору), сума, яка належить до сплати за спірним Договором за один рік (один період) становить 79004 грн 17 коп.

Відповідно за два роки (два періоди) вартість підрядних робіт становить 158008 грн 34 коп.

Також, керуючись п. 9.1. Договору сторони погодили розірвати за згодою сторін договір підряду № 3 на виконання навчально-технічних робіт з розробки навчально-технічної продукції, про що складено Додаткова угода до Договору № 3 про розірвання договору підряду від 28.12.2018.

Позивачем в свою чергу не надано належних доказів не виконання відповідачем спірного договору за 2017 та 2018 роки.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що позивачем здійснено переплату за спірним договором в сумі 5 грн 83 коп. (79004,17х2=158008,34; 158014,17-158008,34=5,83грн).)

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 5 грн 83 коп. оплати за ненадані послуги нормативно та документально обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

В інший частині позовних вимог, щодо стягнення 158008 грн 34 коп. суд відмовляє за безпідставністю.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується наступним:

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною одинадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору за подання позову покладається на відповідача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених первісних позовних вимог в сумі 0,07 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 130, 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного навчального закладу «Охтирський центр професійно-технічної освіти» (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Незалежності,17, ) на користь Фізичної особи-підприємця Шеховцової Валентини Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 5 (п`ять) гривень 83 коп. зайво сплачених коштів, та 0 (нуль) гривень 07 коп. в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору .

3. В інший частині позовних вимог - відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 13.01.2021.

Суддя С.В. Заєць