УХВАЛА

11 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/624/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича, В.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Харківської міської ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 та рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2020

за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 4

до: 1) Харківської міської ради,

2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради,

3) Фізичної особи-підприємця Самойлова Руслана Борисовича,

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 21.12.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 922/624/20 та призначено її до розгляду.

Під час розгляду матеріалів касаційної скарги встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 11.11.2020 справу № 922/623/20 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з огляду на необхідність відступити від висновку щодо застосування до подібних правовідносин положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладеного в постанові Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18.

У справі № 922/623/20 позов був поданий прокурором до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичної особи-підприємця про визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору купівлі-продажу нежитлових будівель недійсним, зобов`язання повернення нежитлових приміщень та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, з тих підстав, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Отже, правовідносини у справі № 922/623/20 та № 922/624/20 є подібними.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Також згідно з пунктом 6 частини 2 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Таким чином, призначенням Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Таким чином, оскільки питання щодо застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції до спірних правовідносин є предметом розгляду Верховним Судом у справі № 922/623/20, а також у справі № 922/624/20, колегія суддів з власної ініціативи дійшла висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 922/624/20 до вирішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду питання щодо однакового застосування наведеної норми права та єдності судової практики у подібних правовідносинах.

Враховуючи викладене, виходячи із конкретних обставин даної справи суд касаційної інстанції вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі до перегляду Верховним Судом судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі №922/623/20.

Керуючись статтями 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі № 922/624/20 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/623/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Є.В. Краснов

В.Ю. Укревич