ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1355/20
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Станкова І.М.,

за участю представників сторін:

від АТ «ПУМБ» - не з`явився,

від ТОВ «Стеклосооюз» - не з`явився,

від ОСОБА_1 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2020 про відмову у забезпеченні позову

за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»

до:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеклосооюз»

2. ОСОБА_1

про стягнення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами у загальній сумі 718 312, 56 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2020 року разом з позовною заявою АТ «ПУМБ» (далі - Банк, позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою про забезпечення позову, в якій просило накласти арешт на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а саме 1/3 трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що значна сума заборгованості, що заявлена до стягнення (718 312,56 грн.), та відсутність жодних документально підтверджених відомостей про вжиття з боку відповідачів будь-яких дій, спрямованих на її погашення, надають підстави допускати ймовірність настання обставин, за яких належне відповідачу 2 майно може зменшитись в кількості, або, зникнути. Також, позивач зазначив, що найчастіше при порушенні зобов`язань перед банком відбувається вчинення боржниками всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного боржника майна, що виражається у передачі права власності на майно тертім особам, переховуванні майна тощо. Отже, позивач вважає, що невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду Миколаївської області, яке буде прийнято по результатам розгляду позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2020 у задоволенні заяви Банка про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що посилання Банка на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду ґрунтується на припущеннях. До того ж, Банком необґрунтовано визначений спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нежитлові приміщення не співвідноситься із заявленими позовними вимогами про стягнення коштів.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Банк звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушення норм процесуального та матеріального права, оскільки судом не прийнято до уваги ті докази, які було надано до суду.

Скаржник зазначає, що вимогу Банка до відповідачів носять майновий характер, а сума стягнення є значною, тому має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушення чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких позивач звернувся до суду.

На думку апелянта, задоволення заяви Банку про вжиття заходів забезпечення через накладання арешту на майно Поручителів, буде забезпеченням збалансованості інтересів сторін.

Крім цього, апелянт вважає, що задоволення заяви про вжиття забезпечення не порушуються інтереси гр. ОСОБА_1 , оскільки накладання арешту на майно не позбавляє його права на користування даним майном, а лише тимчасово обмежує можливість ним розпоряджатися. Накладання арешту на майно буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, а отже ні права позивача, ні права відповідача 2 не будуть порушенні.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Представники сторін в судове засідання 13.01.2021 не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомили та правами, наданими ст. ст. 42, 46 ГПК України, не скористався.

Проте, така неявка представників сторін не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про призначення справи до розгляду, явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріали оскарження ухвали дають можливість розглянути апеляційну скаргу по суті.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що всі сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, а також враховуючи скорочений строк розгляду ухвал суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про розгляд ухвали за відсутності представників сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів оскарження ували вбачається, що 10.11.2020 Банк звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом до ТОВ «Стеклосооюз» (далі - відповідач 1) та ОСОБА_1 (далі - відповідач 2) про солідарне стягнення грошових коштів у загальній сумі 718 312, 56 грн., яку Банк просить солідарно стягнути з Товариства, як кредитора за договором кредитування, та громадянина ОСОБА_1 , який згідно умов укладеного з Банком договору поруки від 17.06.2020 №MБ-ODE-G-8864/1, поручився за виконання Товариством зобов`язань за договором кредитування.

Разом із позовом Банком подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_1 , а саме: 1/3 трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Апелянт у заяві про вжиття заходів забезпечення позову вказував, що не вжиття заходів забезпеченню позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; зауважив на ймовірності здійснення відповідачем відчуження належного йому майна.

Так, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідачів на момент пред`явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

До заяви про вжиття заходів забезпечення позову заявником не надано доказів на підтвердження наміру у відповідача 2 відчуження належного йому майна (пошук покупців нерухомості, укладення договорів стосовно відчуження майна, тощо), та доказів наявності обставин, що зазначене майно може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент прийняття та виконання рішення, у разі задоволення позову.

За твердженням позивача, невиконання відповідачем 1 зобов`язань за кредитним договором та відповідачем 2 за договорами поруки свідчить про відсутність у відповідачів намірів щодо погашення заборгованості.

Колегія суддів зауважує, що обставини невиконання відповідачами своїх договірних зобов`язань перед позивачем входять до підстав позову, а отже мають з`ясовуватися при вирішенні справи по суті, а не при вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що предметом позову у даній справі є вимоги про солідарне стягнення з позичальника та поручителя грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність зв`язку між обраним позивачем заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги у даній справі, оскільки нерухоме майно, що належить на праві власності відповідача 2 не належить до предмета спору у даній справі.

Крім цього, судова колегія враховує, що Банком не надано до суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування обраних заходів забезпечення позову, та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову АТ «ПУМБ» у задоволенні заяви про забезпечення позову та з таким висновком господарського суду погоджується судова колегія.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі необґрунтовані та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Твердження заявника апеляційної скарги про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування ухвали господарського суду Миколаївської області від 12.11.2020 та задоволення апеляційної скарги Банка.

Згідно ст.129 ГПК України судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269-271, 275, 276, 281-284 ГПК України,

колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 12.11.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 13.01.2021.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Разюк Г.П.

Савицький Я.Ф.