ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"11" січня 2021 р.Справа № 922/51/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши матеріали

позовної заявиОСОБА_1 , м.Харків
до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Шестаковське", с.Шестакове , 2.Об`єднаної територіальної громади Вовчанського району, с.Старий Салтов
про стягнення коштів, скасування договору, державної реєстрації, повернення майна
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "ШЕСТАКІВСЬКЕ", Об`єднаної територіальної громади Вовчанського району, Вовчанської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Харківської області та Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Харківській області про скасування державної реєстрації, скасування договору оренди землі, скасування свідоцтва на право власності, повернення майна, стягнення упущеної вигоди, стягнення моральної шкоди.

Дослідивши вищезазначені матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про її повернення, виходячи з наступного.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.12.2020 року по справі №922/4226/20 відмовлено у відкритті провадження у справі, згідно з пунктом 1 частини першої статті 175 ГПК України - заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, та роз`яснено заявнику, що такий спір за характером правовідносин та суб`єктним складом підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Позивач знов подав до господарського суду Харківської області такий саме позов, зазначивши, що спір підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства, посилаючись на ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 01.08.2019 року по справі №640/19633/18.

Дослідивши вказану ухвалу, суд встановив, що позов у справі №640/19633/18 був поданий позивачем до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шестаківське», Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз ініціативних господарів» про визнання правочинів недійсними та скасування права власності на майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «Научно-производственный центр Даника-Плюс».

Закриваючи провадження у даній справі судом було встановлено, що позивач звертається до суду як особа, яка свого часу була засновником ТОВ «НПЦ ДП», однак вибула з учасників, але є керівником ТОВ «НПЦ ДП». При цьому судом зазначено наступне "з наявного суб`єктного складу сторін по справі фактично вбачається, що спір між позивачем та відповідачами виник з корпоративних відносин засновника товариства, який вибув з учасників з самим товариством, учасником якого він був. Таким чином, спірні правочини, укладений у ході здійснення господарської діяльності ТОВ «НПЦ ДП», ТОВ «СІГ», ТОВ «Шестаківське» є господарським договором, а спір щодо їх укладання - є спором щодо укладення господарських договорів. Враховуючи те, що спір між сторонами виник з корпоративних відносин, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства".

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Так, правила визначення юрисдикційності відповідної справи встановлені процесуальними законами, якими регламентована предметна та суб`єктна юрисдикція адміністративних, господарських та цивільних судів, - це стаття 19 КАС України, стаття 20 ГПК України, стаття 19 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. ГПК України також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках (стаття 20).

Для віднесення справи до господарської юрисдикції суду необхідно визначити, чи правовідносини та спір є господарськими. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

У справі № 922/4163/20 у аналогічному спорі в доповненні до позовної заяви позивач ОСОБА_1 зазначив, що спір не є корпоративним.

В силу ч.1 ст.167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Участь у товаристві майном і узгодження між учасниками спільного управління ним наділяє учасника корпоративними правами, а тому відносини щодо цих прав мають характер корпоративних правовідносин (ч.3 ст.167 ГК України).

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи. Власник корпоративних прав бере участь у капіталі господарської організації, а реалізація правомочностей, які надаються власнику корпоративних прав, надає йому можливість впливати на діяльність господарської організації.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що дійсно спір між сторонами, який виник з корпоративних відносин засновника товариства (фізичної особи), підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а інші спори між сторонами (фізичними особами), - в порядку цивільного судочинства.

З заявлених позовних вимог не вбачається, які з них виникли з корпоративних відносин, а які з цивільно-правових. Позивач зазначає поданий позов як "цивільний позов в рамках кримінальної справи".

При цьому суд зазначає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди зі слідчого управління має розглядатись в порядку цивільного судочинства, про що також свідчить надане позивачем рішення Апеляційного суду Харківської області від 21.08.2017 року по справі №640/3837/17.

Відповідно до ст.21, ч.4 ст.173 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Враховуючи вищевикладене, суд повертає позовну заяву з додатками позивачу, на підставі п.2 ч.5 ст.174 ГПК України.

Керуючись ст.ст.21, 173, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву та додані до неї документи ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст.254-257 ГПК України.

Ухвалу підписано 11.01.21.

Суддя Аріт К.В.
Примітка: Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків (ст.174 ГПК України).