УХВАЛА

12 січня 2021 року

м. Київ

справа № 904/10350/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В.(головуючий), Бенедисюка І. М. і Малашенкової Т. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-Компанія)

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2020 та

постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2020

за позовом Компанії

до акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (далі - Товариство)

про стягнення 53 158 387,58 грн,

ВСТАНОВИВ:

23.11.2020 (згідно з відміткою на конверті) Компанія звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2020 зі справи № 904/10350/15 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 239 765,39 грн.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 15.01.2020 №460-IX, що набрав чинності з 08.02.2020; далі - ГПК України, Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного у касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Позов було подано про стягнення боргу в сумі 53 158 387,58 грн за неналежне виконання зобов`язань за договором постачання природного газу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2020 у справі №904/10350/15, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2020, позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Компанії 2 610 870,10 грн 3% річних; 50 067 986,70 грн інфляційних втрат; 239 765,39 грн пені; 182 700,00 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими. Водночас, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суди на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини першої статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зменшили розмір пені на 50%, зазначивши при цьому, що таке зменшення є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону.

Звертаючись із касаційною скаргою, Компанія посилається на порушення судами попередніх інстанцій, зокрема, статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України та просить зазначені рішення та постанову скасувати в частині зменшення розміру пені на 50%.

Узагальнені доводи скаржника зводяться до того, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не було враховано інтереси позивача та не встановлено обставини завдання позивачеві збитків неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, а також неналежним чином досліджено матеріальний стан відповідача, що призвело до незаконного, на думку скаржника, зменшення заявленого до стягнення розміру пені.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову від 12.11.2020, погодився з висновками суду першої інстанції, що, врахувавши інтереси позивача як підприємства державного сектору економіки, що має стратегічне значення для суспільства і держави так і соціальну значущість та скрутне фінансове становище відповідача, яке, як встановлено судами попередніх інстанцій, підтверджується належними доказами у справі та має значення для вирішення питання про зменшення розміру пені, а також факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу та відсутність належних доказів того, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за договором мали негативні наслідки для позивача у вигляді збитків, Суд скористався правом, наданим статтею 233 ГК України, статтею 551 ЦК України, зменшив розмір заявленого до стягнення розміру пені на 50%.

З огляду на викладене висновок апеляційного суду щодо застосування до спірних правовідносин статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України, викладений в оскаржуваній постанові, відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19 щодо передбаченого статтею 233 ГК України, статтею 551 ЦК України права суду на зменшення пені, яке може бути реалізоване судом у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Компанії на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2020 у цій справі, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 293, статтею 234 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.08.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2020 зі справи № 904/10350/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова