ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2021 р. Справа № 911/3227/20

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Селянського фермерського господарства «Колос»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський м`ясний двір»

про стягнення 81290,54 грн

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Селянське фермерське господарство «Колос» (далі позивач, СФГ «Колос») з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський м`ясний двір» (далі відповідач, ТОВ «Київський м`ясний двір») про стягнення 81290,54 грн заборгованості, яка складається з 74100,00 грн основного боргу, 5370,33 грн пені, 1156,16 грн 3% річних та 664,05 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки № 3 від 03.04.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.11.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи) та встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), щодо надіслання відзиву на позовну заяву.

При цьому суд зазначає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 236.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається виключно за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між СФГ «Колос» (постачальник) та ТОВ «Київський м`ясний двір» (покупець) 03.04.2020 укладено договір поставки № 3 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник бере на себе зобов`язання виготовити та передати у власність покупцеві, а покупець відповідно прийняти та своєчасно оплатити товар в кількості і асортименті, на умовах даного Договору.

За умовами п. 4.3., 4.4. Договору датою поставки вважається дата передачі товару, що вказується в видатковій накладній, що підписується представниками сторін під час фактичної передачі товару. Після передачі товару, до покупця переходять всі права та ризики па відповідний товар.

Ціна на товар встановлюється в гривнях України (п. 5.1. Договору).

Згідно з п. 6.2. Договору розрахунки за кожну партію товару здійснюються в готівковому або безготівковому порядку протягом 3(три) банківських дні з моменту отримання.

Пунктом 9.1. Договору сторони обумовили, що передача (приймання-передача) товару і приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається чинним законодавством.

Отримавши товар, покупець повинен затвердити мокрою печаткою та підписом видаткову накладну постачальника (п. 9.2. Договору).

Відповідно до п. 11.1. Договору останній вступає в силу з дня його підписання сторонами.

Пунктом 11.2. Договору передбачено, що Договір діє з 03.03.2020 до 31.12.2020 включно, за винятком випадків дострокового розірвання Договору за погодженням сторін, що підтверджується належним чином оформленою угодою, підписаною сторонами.

У випадку, якщо на момент закінчення строку дії Договору сторони не виконали певні взаємні зобов`язання, Договір продовжує свою дію до повного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань по даному Договору (п. 11.3. Договору).

У випадку, якщо жодна із сторін не виявили бажання розірвати Договір (письмове повідомлення про бажання розірвати Договір не надходило на адресу однієї із сторін), кожного року Договір продовжує свою дію на термін один рік (п. 11.4. Договору).

У додатку № 1 до Договору визначено, зокрема, осіб, які уповноважені від імені покупця здійснювати приймання товару від СФГ «Колос», зразки їх підписів та штампу, яким матеріально-відповідальні особи будуть завіряти свій підпис на накладних на товар.

На виконання умов Договору постачальник передав, а покупець прийняв у власність товар на загальну суму 180648,37 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 9850 від 09.04.2020 на суму 45740,77 грн та № 10017 від 11.04.2020 на суму 134907,60 грн. Видаткові накладні містять підписи представників сторін та, зокрема, з боку покупця скріплені штампом ТОВ «Київський м`ясний двір», зразок якого міститься у додатку № 1 до Договору.

У період з 14.04.2020 по 06.07.2020 покупець перерахував на рахунок постачальника грошові кошти в загальній сумі 106548,37 грн, а саме: 14.04.2020 45740,77 грн; 21.04.2020 34907,60 грн; 29.05.2020 3000,00 грн; 11.06.2020 3000,00 грн; 25.06.2020 5000,00 грн; 01.07.2020 5000,00 грн; 03.07.2020 5000,00 грн; 06.07.2020 4900,00 грн. Вказані обставини підтверджуються долученими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями банківських виписок по рахунку СФГ «Колос».

Як свідчать матеріали справи, 25.08.2020 СФГ «Колос» направлено на адресу ТОВ «Київський м`ясний двір» лист-вимогу за вих. № 1579, у якій постачальник просив протягом 5 (п`яти) банківських днів після отримання цього листа погасити заборгованість за отриманий товар шляхом перерахування 74100,00 грн на розрахунковий рахунок СФГ «Колос». Надіслання вказаної вимоги на адресу ТОВ «Київський м`ясний двір» підтверджується наявним у матеріалах справи описом вкладення з відбитком календарного штемпеля відділення поштового зв`язку від 25.08.2020, фіскальним чеком від 25.08.2020 та поштовою накладною № 313 від 25.08.2020.

Згідно з відомостями офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення № 313 лист-вимогу за вих. № 1579 від 25.08.2020 вручено покупцю 02.09.2020.

Зі слів позивача, незважаючи на вказаний лист, відповідач не здійснив перерахування коштів для погашення існуючої заборгованості за товар, відповіді чи заперечення на вказаний лист також не надав, з огляду на що СФГ «Колос» звернулось до суду з даним позовом, у якому просить суд стягнути з ТОВ «Київський м`ясний двір», зокрема, 74100,00 грн основної заборгованості.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Відповідності до приписів ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст. 193 Цивільного кодексу України).

Зі змісту ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки № 3 від 03.04.2020.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне положення містить стаття 265 Господарського кодексу України (за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Стаття 692 Цивільного кодексу України встановлює, що Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як установлено судом, позивачем належним чином виконано умови укладеного між сторонами договору та поставлено відповідачеві товар на загальну суму 180648,37 грн. Зі свого боку відповідачем частково виконано обов`язок з оплати вартості отриманого товару та сплачено лише 106548,37 грн, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виник борг у сумі 74100,00 грн.

За умовами п. 6.2. Договору розрахунки за кожну партію товару здійснюються в готівковому або безготівковому порядку протягом 3 (три) банківських дні з моменту отримання.

З наявних у матеріалах справи письмових доказів вбачається наявність у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем, строк виконання якого настав і яке відповідачем у повному обсязі не виконане. При цьому відповідач у встановленому законом порядку доводи позивача не спростував, належними і допустимими доказами виконання у повному обсязі своїх зобов`язань не довів.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 74100,00 грн, які неоплачені відповідачем станом на день розгляду спору, підлягають задоволенню в повному обсязі як обґрунтовано заявлені та підтверджені матеріалами справи.

З підстав несвоєчасного здійснення розрахунків за поставлений товар позивачем на підставі п. 10.2. Договору заявлено до стягнення з відповідача пеню в загальному розмірі 5370,33 грн, а також 1156,16 грн 3% річних, які нараховані за період з 16.04.2020 по 25.09.2020 на прострочену заборгованість, яка виникла на підставі видаткової накладної № 10017 від 11.04.2020 на суму 134907,60 грн, з урахуванням часткових оплат.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно положеннями Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що у випадку, якщо термін оплати за товар визначається після здійснення його відвантаження, то при затримці оплати товару чи несплаті його вартості у вказані в п.6.2. цього Договору строки, покупець має сплатити на користь постачальника суму боргу в повному розмірі з урахуванням збитків, враховуючи індекс інфляції, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перевірку розрахунків пені та 3% річних, які долучено до позовної заяви, та встановлено, що під час їх проведення позивачем не було враховано кількість календарних днів у 2020 році 366 днів.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок пені і 3% річних (за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон»), в межах визначено позивачем періоду, та встановив, що обґрунтованим розміром пені є 5355,65 грн, 3% річних за розрахунком суду складають у сумі 1153,02 грн, з огляду на що вказані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 664,04 грн інфляційних втрат, які нараховано за період з 16.04.2020 по 31.08.2020 на прострочену заборгованість, яка виникла на підставі видаткової накладної № 10017 від 11.04.2020 на суму 134907,60 грн, з урахуванням часткових оплат.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення інфляційних втрат є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18 та від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що у даному випадку правомірним визнається нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості в розмірі 74100,00 грн за серпень 2020 року, оскільки починаючи з квітня по липень 2020 року відповідач здійснював часткові оплати та, відповідно, прострочення тривало менше місяця.

Зважаючи на те, що у серпні 2020 року мала місце дефляція, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції не підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про належне і своєчасне виконання зобов`язань за договором поставки № 3 від 03.04.2020.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення: 74100,00 грн основного боргу, 5355,65 грн пені та 1153,02 грн 3% річних.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного, сума судового збору, яка покладається судом на відповідача, становить 2084,37 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський м`ясний двір» (08140, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Білогородка, вул. Володимирська, буд. 49; ) на користь Селянського фермерського господарства «Колос» (16300, Чернігівська обл., Куликівський р-н, смт Куликівка, вул. Миру, буд. 100; ): 74100 (сімдесят чотири тисячі сто) грн 00 коп. основного боргу, 5355 (п`ять тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн 65 коп. пені, 1153 (одну тисячу сто п`ятдесят три) грн 02 коп. 3% річних та 2084 (дві тисячі вісімдесят чотири) грн 37 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін