РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2021Справа № 910/17364/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега-Ладон Охорона" (м. Київ)

до Державного підприємства Міністерства оборони України "703 Металообробний завод котельного обладнання" (м. Київ)

про стягнення 114.629,02 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега-Ладон Охорона" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України "703 Металообробний завод котельного обладнання" про стягнення 114.629,02 грн, з яких: 108.000,00 грн основного боргу, 1.305,74 грн 3% річних, 5.323,28 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № О1905 від 01.04.19. щодо оплати наданих позивачем послуг охорони.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.20. відкрито провадження у справі № 910/17364/20 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

10.12.20. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, який ухвалою Господарського суду міста Києва було повернуто відповідачу без розгляду.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.19. між позивачем (Виконавець) та відповідачем (Замовник) було укладено Договір № О1905 (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Замовник замовляє, а Виконавець приймає на себе зобов`язання по наданню послуг по охороні об`єкта з 01.04.19. за адресою: 03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 30.

Строк дії Договору встановлено пунктом 4.1 з моменту підписання і діє протягом одного року. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік на тих самих умовах, якщо жодна зі сторін письмово не заявить про його розірвання не менш, ніж за 30 календарних днів до закінчення терміну дії Договору (п. 4.2).

Судом встановлено, що Договір було автоматично пролонговано після 01.04.20. та він діяв в травні та червні 2020 року.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості за Договором в сумі 108.000,00 грн по оплаті наданих послуг за травень і червень 2020 року.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щомісячна вартість послуг по Договору становить 54.000,00 грн з ПДВ (п. 3.1 Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 27.12.19. до Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору оплата Замовником вартості послуг здійснюється не пізніше 25 числа поточного місяця.

Дослідивши умови Договору суд встановив, що за його умовами оплата вартості щомісячних охоронних послуг не ставиться в залежність від підписання чи не підписання сторонами актів наданих послуг.

Відповідачем не заперечено, що ним не оплачено вартість охоронних послуг в сумі 108.000,00 грн за травень та червень 2020 року.

Додатково суд звертає увагу на наступні положення Договору.

Факти крадіжки, пограбування, розбою, а також знищення чи пошкодження майна сторонніми особами на об`єкті, що охороняється, а також в результаті пожежі, встановлюються органами дізнання, слідства та суду (п. 5.1). Відшкодування Замовнику заподіяного збитку відбувається по наданню Замовником постанови органів дізнання, слідства чи вироку суду. Розмір збитку повинен бути підтверджений відповідними документами і розрахунками вартості викрадених, знищених та ушкоджених товарно-матеріальних цінностей, складених за участю представників Виконавця та звіреними з бухгалтерськими даними Замовника (п.5.2). В разі невиконання чи неналежного виконання інших зобов`язань, передбачених Договором, винна Сторона відшкодовує понесені збитки відповідно до чинного законодавства України (п. 5.3).

Отже, відповідач не позбавлений права за наявності достатніх на те правових підстав пред`явити вимоги про відшкодування завданих збитків, враховуючи означені положення Договору та приписи чинного законодавства України.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не оплатив повної вартості замовлених послуг, грошові кошти в розмірі 108.000,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 1.305,74 грн 3% річних, 5.323,28 грн пені.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок 3% річних та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 1305,73 грн (137,21 грн + 1168,52 грн). 3% річних в сумі 0,01 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Частина 3 статті 549 ЦК України встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Разом з тим, умовами Договору сторонами не передбачена відповідальність у вигляді пені в разі порушення умов правочину в частині оплати послуг.

Отже, вимоги про стягнення з відповідача 5.323,28 грн пені задоволенню не підлягають.

За вказаних підстав позовні вимоги задовольняються судом частково.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України "703 Металообробний завод котельного обладнання" (03062, м. Київ ,вул. Екскаваторна, 30; ідентифікаційний код 08064175) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега-Ладон Охорона" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, б. 82, офіс 256; ідентифікаційний код 41358749) 108.000 (сто вісім тисяч) грн основного боргу, 1.305 (одну тисячу триста п`ять) грн 73 коп. 3% річних, 1.639 (одну тисячу шістсот тридцять дев`ять) грн 59 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко