ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м.Харків Справа № 913/658/20

Провадження № 14/913/658/20

Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А.,

при секретарі судового засідання Славгородській К.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача Фізичної особи-підприємця Новикової Зарини Олександрівни, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 153573 грн 94 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до фізичної особи-підприємця Новикової Зарини Олександрівни про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.01.2007 № 349 в сумі 96554 грн 76 коп., пені в сумі 12670 грн 15 коп., 3% річних в сумі 9906 грн 41 коп., інфляційних втрат в сумі 34442 грн 62 коп., всього 153573 грн 94 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.01.2007 № 349 надав відповідачу за період з жовтня 2013 року по квітень 2020 року включно послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: проспект Хіміків, будинок 23, яке належить останньому на праві власності, в загальній сумі 96554 грн 76 коп., за які відповідач у встановлений договором строк не розрахувався. Внаслідок несвоєчасної оплати наданих послуг позивачем нараховано на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за загальний період з 15.11.2013 по 30.09.2020 в сумі 9906 грн 41 коп., інфляційні втрати за вказаний період в сумі 34442 грн 62 коп., на підставі Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» нараховано пеню в сумі 12670 грн 15 коп. за загальний період з 19.11.2019 по 30.09.2020.

Таким чином, з огляду на наведене вище, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 153573 грн 94 коп.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2020 позовну заяву передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 913/658/20. З огляду на те, що вказана справа є малозначною, суд ухвалив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання суд призначив на 22 грудня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.12.2020 розгляд справи було відкладено на 13.01.2021.

Позивач правом на участь в судовому засіданні 13.01.2021 свого повноважного представника не скористався.

11.01.2021 від позивача надійшла заява № 06-05/1-1 від 04.01.2021, в якій він повідомив, що не отримав від відповідача відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим надати заперечення на відзив не має можливості. Разом з тим, позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у судове засідання 13.01.2021 не прибув, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу приміщення магазину промислових товарів від 07.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В, зареєстрованому в реєстрі за № 5530, Новикова Зарина Олександрівна набула у власність приміщення магазину промислових товарів, що знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк Луганської області, пр. Хіміків, буд. 23.

02.01.2007 між Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (надалі - енергопостачальна організація) та фізичною особою-підприємцем Новиковою Зариною Олександрівною (надалі - споживач) було укладено Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 349 (надалі - договір), за умовами якого енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1 договору)

У відповідності до п. 2.1. договору, теплова енергія постачається споживачу у вигляді води на такі потреби: опалення - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року у приміщення за адресою пр. Хіміків, 23/19 та 1/1 частка кв. 20 загальною площею 43,5 м2.

В п. 2.2 договору сторони передбачили, що енергопостачальна організація постачає споживачу в період з 02 січня 2007 року до 02 січня 2008 року теплову енергію в гарячій воді в межах Q рік = 14 Гкал/рік з максимальним тепловим навантаження ЕQ = 0,0088 Гкал/годину.

Згідно з п. 4.2.2 договору споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

У п. 5.1 договору сторони домовились, що облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, у разі їх відсутності - розрахунковим способом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що нежитлове приміщення відповідача знаходиться у будинку який не обладнано приладом обліку теплової енергії.

Відповідно до п. 6.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться за рахунками, виписаними на підставі показань приладів обліку або розрахунковим способом, виключно в грошовій формі відповідно до діючих тарифів за розрахунковий період (місяць), встановлених виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради згідно рішення № 1759 від 10.10.06 р.

Згідно з п. 6.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Орієнтовна вартість теплової енергії, що постачається споживачу, за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору становить 2380 гривень, ПДВ 476 гривень, усього 2856 гривень. Ціна за 1 Гкал (тариф) 170,00 грн без ПДВ (п. 6.3 договору).

У п. 7.2.3 договору сторони передбачили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію, нараховується пеня за 1 рік в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

За прострочку оплати на суму боргу нараховується індекс інфляції (п. 7.2.4. договору).

Пунктом 10.1 договору сторони передбачили, що цей договір набуває чинності з 02 січня 2007 року та діє до 02 січня 2008 року.

Відповідно до п. 10.2 договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії.

Позивач зазначає, що у встановлені законодавством та договором строки відповідач будь-яких листів про розірвання договору на адресу позивача не направляв. Лише 02 грудня 2013 року на адресу ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» надійшло повідомлення вх. № 08-5-814 про намір відповідача в односторонньому порядку розірвати договір. Проте, листом від 20 грудня 2013 року ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» надало роз`яснення про неможливість розірвання договору в односторонньому порядку, про неможливість самовільного переобладнання системи теплоспоживання. З огляду на викладене, позивач вважає, що Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.01.2007 № 349 діє і на даний час.

Крім того, як зазначає позивач, у опалювальному сезоні у періоді з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по квітень 2016 року, з жовтня 2016 року по березень 2017 року, з жовтня 2017 року по березень 2018 року, з листопада 2018 року по квітень 2019 року, з жовтня 2019 року по квітень 2020 року він надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на опалення нежитлового приміщення відповідача на загальну суму 96554,76 грн.

Вартість 1 Гкал теплової енергії, що поставлялась відповідачу, складала:

- з 01.04.2012 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 932,10 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про встановлення тарифів на теплову енергію Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» від 16.03.2012 № 136;

- з 01.01.2014 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 900,67 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про встановлення тарифів на теплову енергію Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» від 31.12.2013 № 485;

- з 01.04.2014 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1085,63 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про встановлення тарифів на теплову енергію Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» від 31.03.2014 № 231;

- з 01.06.2014 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1204,47 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» від 23.05.2014 № 587;

- з 01.12.2014 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1455,42 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» від 28.11.2014 № 611;

- з 01.03.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 2089,44 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» від 27.02.2015 № 266;

- з 01.04.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1790,15 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» від 31.03.2015 № 1158;

- з 01.05.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1707,73 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» від 30.04.2015 № 1384;

- з 01.11.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1642,61 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 29.10.2015 № 2690;

- з 01.02.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1617,14 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 28.01.2016 № 54;

- з 01.10.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1429,43 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 29.09.2016 № 1757;

- з 02.12.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1780,97 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 02.12.2016 № 2126;

- з 24.02.2017 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1792,58 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України від «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 01.02.2017 № 151;

- з 12.10.2018 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 2067,74 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу «Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів» від 17.10.2018 № 137;

- з 01.01.2019 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1635,40 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу «Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів» від 08.01.2019 № 01 та рішення «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання для категорій: населення, бюджетні установи та інші споживачі м. Сєвєродонецька, який обслуговує ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» від 28.12.2018 № 1031.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Сєвєродонецьку прийняти на підставі рішень виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради про початок/закінчення опалювального сезону № 777 від 25.09.2013, № 205 від 25.03.2014, № 534 від 10.10.2014, № 178 від 06.04.2015, № 449 від 08.09.2015, № 140 від 05.04.2016, № 537 від 11.10.2016, № 184 від 06.04.2017, № 516 від 18.10.2017, № 217 від 06.04.2018, № 752 від 10.10.2018, № 379 від 26.03.2019, № 1093 від 18.10.2019, № 212 від 03.04.2020.

На підтвердження факту постачання теплової енергії до будинку, де розташовано нежитлове приміщення відповідача, позивач надав копії Актів про включення теплоустановок № 000001475 від 13 жовтня 2013 року, № 0650 від 29 жовтня 2014 року, № 0650 від 28 жовтня 2015 року, № 0650 від 22 жовтня 2016 року, № 0650 від 25 жовтня 2017 року, № 0650 від 12 листопада 2018 року, № 0650 від 29 жовтня 2019 року.

Як зазначає позивач, у період з жовтня 2013 року по квітень 2020 року відповідачу щомісяця надавалися рахунки, які є одночасно актами передавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг).

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу неодноразово надсилалися претензії щодо оплати заборгованості за спожиту теплову енергію.

Проте, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору у відповідача перед позивачем за період з жовтня 2013 року по квітень 2020 року утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в загальному розмірі 96554 грн 76 коп. У зв`язку з чим, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 15.11.2013 по 30.09.2020 в сумі 9906 грн 41 коп., інфляційні втрати за вказаний період в сумі 34442 грн 62 коп. та пеню в сумі 12670 грн 15 коп. за загальний період з 19.11.2019 по 30.09.2020.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін), виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання комунальних послуг здійснюються безперервно, крім часу перерв на міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами.

У відповідності до приписів ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про стягнення з відповідача 96554 грн 76 коп. боргу за теплову енергію за період з жовтня 2013 року по квітень 2020 року позивач обґрунтовує дією Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 349 від 02.01.2007.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України).

Згідно абз. 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 10.1 договору, цей договір набуває чинності з 02 січня 2007 року та діє до 02 січня 2008 року.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку, в договорі про постачання теплової енергії в гарячій воді № 349 від 02.01.2007 сторони передбачили можливість односторонньої відмови від договору.

Так, згідно пункту 10.2 договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Отже, з наведеного вбачається, що якщо одна із сторін не бажає продовжити дію договору на наступний рік, вона повинна повідомити про це іншу сторону за місяць до закінчення строку дії цього договору. При цьому, сторони не визначили чіткої форми письмової заяви, з якою слід звернутися до іншої сторони в разі відмови від продовження дії договору.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про житлового-комунальні послуги», договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач направив позивачу повідомлення стосовно договору № 349 від 02.01.2007 року про постачання теплової енергії в гарячій воді б/н від 26.11.2013, в якому повідомив, що вказаний договір вже є розірваним. Відповідач посилався на те, що 05.02.2010 у приміщенні по пр. Хіміків, 23/19 виникла аварійна ситуація, затоплення приміщення внаслідок пориву радіаторів, що підтверджується актом від 05.02.2010, складеному спеціалістами і затвердженому головним інженером КП «Сєвєродонецькі теплові мережі». Приміщення було відключено від опалення, радіатори демонтовані. Поставка теплової енергії припинена. Також, у повідомленні відповідач зазначив, що 09.02.2010 звертався до позивача із заявою виключити його із складу абонентів-користувачів ДП «Сєвєрододнецька ТЕЦ», тобто відмовився від договору.

Вказане повідомлення було отримано позивачем 02.12.2013, про що свідчить відмітка, зроблена позивачем на повідомленні (вх. № 08-5-814 від 02.12.2013). Крім того, факт отримання 02.12.2013 повідомлення відповідача б/н від 26.11.2013 підтверджує сам позивач, про що зазначає в позовній заяві.

20.12.2013 Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» направило на адресу відповідача лист б/н б/д, в якому повідомило, що не вбачає жодних правових підстав на надання згоди щодо розірвання договору про постачання теплової енергії № 349 від 02.01.2007, посилаючись на пункти 40, 41 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, ст. ст. 11, 525, 530, 629, 651 ЦК України, ст. ст. 174, 275 Господарського кодексу України, ст. ст. 19, 24, 25 Закону України «Про теплопостачання».

Слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів того, що 09.02.2010 відповідач звертався до позивача із заявою про відмову від договору, про що було зазначено відповідачем в повідомленні б/н від 26.11.2013. Проте, суд дійшов висновку, що повідомлення відповідача б/н від 26.11.2013 можна вважати заявою про відмову від договору.

Враховуючи те, що вищевказане повідомлення відповідача про відмову продовження дії договору отримано позивачем 02.12.2013, тобто за місяць до закінчення строку дії договору, відповідач дотримався вимог пункту 10.2. договору та завчасно повідомив позивача про те, що він відмовляється продовжувати дію договору на наступний 2014 рік.

Позивач вважає, що оскільки він не надавав згоди на розірвання договору, вказаний договір діє і на даний час.

Проте, суд звертає увагу, що отримання згоди від іншої сторони при відмові від продовження строку дії договору не передбачено умовами укладеного договору.

Таким чином, оскільки відповідач у передбачений договором строк звернувся до позивача з повідомленням про відмову від договору, даний договір не вважається пролонгованим на наступний рік. З огляду на вказані обставини, 02.01.2014 закінчився строк дії даного договору.

Частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість, яка нарахована за загальний період з жовтня 2013 року по квітень 2020 року та за підрахунками позивача складає 96554 грн 76 коп.

Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

При дослідженні наданих до позовної заяви доказів судом, в тому числі, враховується строк дії договору.

Так, з матеріалів справи вбачається, у період з жовтня по грудень 2013 року, тобто у період дії договору, відповідачу було поставлено теплову енергію на суму 3492 грн 07 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками, Актом про включення теплоустановок № 000001475 від 13.10.2013 за адресою: пр. Хіміків, буд. 23, м. Сєвєродонецьк, Луганська область.

В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язань за договором в зазначений період в частині здійснення своєчасного розрахунку із позивачем.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.01.2007 № 349 в сумі 3492 грн 07 коп., яка утворилась за період жовтень-грудень 2013 року.

З огляду на те, що 02.01.2014 закінчився строк дії договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.01.2007 № 349, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію за період з січня 2014 року по квітень 2020 року є необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за загальний період з 19.11.2019 по 30.09.2020 (по рахункам за жовтень - грудень 2019 року, січень - квітень 2020 року) в сумі 12670 грн 15 коп. суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами пункту п. 7.2.3 договору визначено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію нараховується пеня за 1 рік у розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В даному випадку, як вже було зазначено, строк дії договору закінчився 02.01.2014. Таким чином, виходячи з положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, граничний строк до якого позивач мав право нараховувати пеню - до 03.07.2014. Проте, з наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню за період з 19.11.2019 по 30.09.2020, тобто за період коли її нараховувати вже не можна. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 12670 грн 15 коп. слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за загальний період з 15.11.2013 по 30.09.2020 в сумі 9906 грн 41 коп. та інфляційних втрат за вказаний період в сумі 34442 грн 62 коп. суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати на загальну суму боргу, який утворився за загальний період з жовтня 2013 року по квітень 2020 року, в той час як борг у відповідача утворився за період з жовтня по грудень 2013 року.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних, судом встановлено, що він є арифметично вірним. Проте, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних в сумі 706 грн 61 коп., які нараховані на загальну суму боргу, який утворився у період з жовтня по грудень 2013 року, в решті вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат у розмірі 34442 грн 62 коп. за період з листопада 2013 року по вересень 2020 року, судом встановлено, що він є арифметично вірним, проте позивачем помилково нараховано інфляційні втрати за період з січня 2014 року по квітень 2020 року, оскільки заборгованість виникла у період жовтень-грудень 2013 року. У зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в сумі 3492 грн 07 коп.

Виходячи з наведеного, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 3492 грн 07 коп., 3% річних в сумі 706 грн 61 коп. та інфляційні втрати в сумі 3492 грн 07 коп., всього 7690 грн 75 коп.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 115 грн 36 коп.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

1. Позов Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до Фізичної особи-підприємця Новикової Зарини Олександрівни про стягнення 153573 грн 94 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Новикової Зарини Олександрівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Промислова, буд. 17, ідентифікаційний код 00131050) заборгованість в сумі 3492 грн 07 коп., 3% річних в сумі 706 грн 61 коп., інфляційні втрати в сумі 3492 грн 07 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 115 грн 36 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп. 17.5 п. 17 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено - 18.01.2021.

Суддя Є.А. Лісовицький