ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3587/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фермерського господарства "Оріль-Агро", смт. Орілька, Харківська область
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Панютинський вагоноремонтний завод" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лозова, Харківська область, 3-я особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , смт. Панютине, м. Лозова, Харківська область
про стягнення 50771,02 грн.
за участю представників:

позивача Вешневецька Т.А.

відповідача ОСОБА_2

3-ї особи ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Оріль-Агро" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Панютинський вагоноремонтний завод" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної шкоди у розмірі 50771,02 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн., витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 1015,20 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 22, 1172, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України та вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини ОСОБА_1 , який перебував у трудових відносинах з філією "Панютинський вагоноремонтний завод" АТ "Українська залізниця", транспортному засобу позивача "Renault Dokker" реєстраційний номер НОМЕР_1 було заподіяно значних механічних пошкоджень. Сума матеріальної шкоди у розмірі 50771,02 грн. визначена як різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та вона підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.11.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач, через канцелярію суду 04.12.2020 за вх.№ 28387, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд відмовити повністю позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо завданої матеріальної шкоди. При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що висновок експертного дослідження № 6-1/7ЕД-20 від 27.03.2020 складено із порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у зв`язку з чим він є недостовірним та недопустимим доказом в розумінні статей 77,78 ГПК України та повинен не прийматися судом до уваги. Також, відповідач зазначав, що позивачем не надані суду документи на підставі яких проводилось експертне дослідження та докази понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у розмірі 6000,00 грн.

Позивач, через канцелярію суду 28.12.2020 за вх.№ 30258, надав відповідь на відзив, в якій вказував, що заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не ґрунтуються на Законі та суперечать наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідач, через канцелярію суду 05.01.2021 за вх.№ 182, надав письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких вказував, що висновок експертного дослідження складено з порушенням вимог п.п. 1.3., 4.4., 5.1., 8.1., 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, складений на підставі не існуючої заяви, тому вказаний висновок є недостовірним та недопустимим доказом в розумінні статей 77, 78 ГПК України та повинен не прийматися судом до уваги.

Представник позивача у судовому засіданні 11.01.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача та 3-я особа у судовому засіданні 11.01.2021 проти задоволення позову заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Фермерському господарству "Оріль-Агро" відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 належить автомобіль "Renault Dokker" реєстраційний номер НОМЕР_1 .

22.11.2019 року близько 17:30 години ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Skoda Superb", реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по Вокзальній в смт. Панютине м. Лозова Харківської області, при виїзді на перехресті з вул. Заводська (колишня Леніна), не надав переваги в русі автомобілю "Renault Dokker" реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався з правого боку по вул. Заводська, та скоїв з ним зіткнення.

Вина ОСОБА_1 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді була встановлена постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.01.2020 року у справі № 629/6043/19 (провадження № 3/629/10/20), що набрала законної сили.

У відповідь на адвокатський запит, листом від 18.12.2019 вих. №01-06/7233 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із філією "ПВРЗ" АТ "Укрзалізниця" з 17.01.2001 року, працює водієм автотранспортних засобів транспортного цеху. 22 листопада 2019 року у період з 17 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини ОСОБА_1 транспортному засобу "Renault Dokker" реєстраційний номер НОМЕР_1 , було заподіяно значних механічних пошкоджень.

Згідно позову позивач вказує, що вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку експертного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, складеного судовим експертом Лук`яновою В.О., становить 149771,02 грн. На дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Skoda Superb", реєстраційний номер НОМЕР_3 , була застрахована в ПАТ "НАСК "ОРАНТА" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5720263. Однак, страхове відшкодування позивачу ПАТ "НАСК "ОРАНТА" було виплачено лише у сумі 99000,00 грн. (ліміт відповідальності ПАТ "НАСК "ОРАНТА" згідно з Полісом становив 100000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.). Таким чином, позивач вказує, що сума завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди у розмірі 50771,02 грн., визначена як різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, на підставі ст. 1172 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач з відповідною вимогою про відшкодування шкоди у розмірі 50771,02 грн. (№ б/н від 14.07.2020) звернувся до відповідача, однак дана вимога відповідачем залишена без задоволення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При цьому, відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частиною 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична і фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно ч.ч. 1-7 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 5 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Проте, у висновку експертного дослідження судового експерта Лук`янової В.О. № 6-1/7/ЕД-20 від 27.03.2020, складеного за заявою представника ФГ "Оріль-Агро" адвоката Вишневецької Т.А. від 26.02.2020, не вказано, що цей висновок складено для подання до суду та те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У зв`язку з наведеним, висновок експертного дослідження судового експерта Лук`янової В.О. № 6-1/7/ЕД-20 від 27.03.2020, складений за заявою представника ФГ "Оріль-Агро" адвоката Вишневецької Т.А. від 26.02.2020, є неналежним доказом.

Аналогічна правова позиція викладена Західним апеляційним господарським судом у постанові від 21.12.2020 у справі № 926/1731/20.

Таким чином, висновок експертного дослідження судового експерта Лук`янової В.О. № 6-1/7/ЕД-20 від 27.03.2020 відхиляється судом.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Схеми місця ДТП, доданої до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №390011 від 22.11.2019., автомобіль "Renault Dokker" реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 22.11.2019 отримав пошкодження передньої центральної частини. Обсяг виконаних відновлювальних ремонтних робіт автомобілю "Renault Dokker" реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно рахунку № ЛОТО-А00007 від 14.01.2020 та акту виконаних робіт № ЛОТО-А00007 від 24.02.2020 склав 126535,68 грн.

При цьому суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не була спростована вартість виконаних відновлювальних ремонтних робіт автомобілю "Renault Dokker" реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 126535,68 грн.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 27535,68 грн. (126535,68 грн. - 99000,00 грн. = 27535,68 грн.).

За таких обставин сума завданої позивачу внаслідок ДТП матеріальної шкоди у розмірі 27535,68 грн., визначена як різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, на підставі ст. 1172 ЦК України підлягає стягненню з відповідача.

Вказаний висновок повністю відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі №755/18006/15-ц, в якій зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, зокрема, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної шкоди у розмірі 27535,68 грн.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

В силу статті 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 1140,12 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 98, 101, 104, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії "Панютинський вагоноремонтний завод" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (64660, Харківська область, смт. Панютине, м. Лозова, вул. Заводська, буд. 5, ідентифікаційний код 40081305) на користь Фермерського господарства "Оріль-Агро" (64640, Харківська область, Лозівський район, смт. Орілька, вул. 40 років Перемоги, буд. 7, кв. 1, ідентифікаційний код 39117830) суму матеріальної шкоди у розмірі 27535,68 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1140,12 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "16" січня 2021 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/3587/20