РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.01.2021Справа № 910/16333/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Дослідного господарства Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" (42343, Сумська область, Сумський район, с. Сад, вул. Паркова, 3)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП ПРОМТЕХСТАЛЬ" (04060, м. Київ, вул. Максима Берлинського, 20, оф.4)

про стягнення 21 039,40 грн.

Представники: без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Державного підприємства "Дослідного господарства Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП ПРОМТЕХСТАЛЬ" про стягнення 21 039,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №ПС111 від 06.11.2017 на постачання металопрокату у відповідача виникла заборгованість у розмірі 21 039,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

12.11.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Державного підприємства "Дослідного господарства Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" про виправлення описки в ухвалі Господарського суду м. Києва від 29.10.2020, а саме у тексті ухвали помилково зазначено інше найменування позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 суд виправив описку допущену в ухвалі Господарського суду м. Києва від 29.10.2020, а саме в вступній частині ухвали та першому абзаці ухвали слід читати: "розглянувши позовну заяву Державного підприємства "Дослідного господарства Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України".

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 29.10.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте, конверт був повернутий відділом поштового зв`язку до суду з поміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 02.11.2020 про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 29.10.2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

06 листопада 2017 року між Державним підприємством "Дослідного господарства Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" (надалі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВП ПРОМТЕХСТАЛЬ" (надалі- постачальник, відповідач) був укладений договір поставки №ПС111 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити на умов викладених у даному договорі металопрокат, асортимент, кількість та ціна якого вказані у рахунках-фактурах та/або Специфікаціях, оформлених як додаток до договору, які є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна на товар встановлюється за домовленістю між сторонами, з урахуванням ПДВ, і вказується у рахунках та інших супроводжувальних документах. Ціна на товар може змінюватись в залежності від коливань середньо ринкових цін на металопрокат.

Пунктом 6.1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язаний передати покупцю товар, в строки та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п. 4.2. договору строк поставки товару - протягом 10 робочих днів після 100% передоплати. Інші строки поставки та умови оплати окремих партій товару узгоджуються сторонами у Специфікаціях до цього договору.

За умовами п. 5.1. договору товар приймається покупцем відповідно до видаткової накладної. Покупець зобов`язаний надати довіреність на отримання матеріалах цінностей. Постачальник не відповідає за недостачу товару, яка виникла після передачі товару покупцю.

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2018 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами.

На виконання умов договору та згідно платіжних доручень №2883 від 07.11.2017 та №2942 від 10.11.2017 позивачем було здійснено попередню оплату за металопрокат у розмірі 116 340,00 грн.

Згідно видаткової накладної №РН-161101 від 16.01.2017 та Акту №1 від 16.11.2017 вбачається, що відповідачем було здійснено лише часткову поставку товару на суму 95 961,60 грн. Недопоставленими були наступні матеріали: труба 40х20 - 550 м та труба проф.. 60х40 -4м на загальну суму 20 378,40 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №5/15 від 11.01.2018 та з вимогою-попередження №5/61 від 06.02.2018, у яких просив останнього повернути грошові кошти у розмірі 20 378,40 грн за недопоставлений товар згідно договору №ПС111 від 06.11.2017.

Оскільки станом на момент звернення позивача з позовом до суду, вимоги останнього були залишені без відповіді та задоволення, Державне підприємство "Дослідного господарства Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" просить суд стягнути з відповідача існуючу заборгованість у розмірі 20 378,40 грн та 3% річних у розмірі 661,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом, згідно платіжних доручень №2883 від 07.11.2017 та №2942 від 10.11.2017 позивачем було здійснено 100% попередню оплату за металопрокат у розмірі 116 340,00 грн. При цьому, відповідачем на виконання умов договору було здійснено лише часткову поставку товару на суму 95 961,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листом, претензією та вимогою про повернення грошових коштів за недопоставлений товар у розмірі 20 378,40 грн, однак, останні були залишені з боку відповідача без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи той факт, що позивачем здійснено попередню оплату за договором поставки №ПС111 від 06.11.2017 у розмірі 116 340,00 грн, а відповідачем було поставлено металопрокату лише на суму 95 961,60 грн, суд вважає позовні вимоги щодо повернення попередньої оплати у розмірі 20 378,40 грн обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 661,00 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевіривши розрахунок 3% річних встановив, що останній є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не спростований відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Дослідного господарства Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП ПРОМТЕХСТАЛЬ" (04060, м. Київ, вул. Максима Берлинського, буд. 20, оф. 4; ідентифікаційний код 40951869) на користь Державного підприємства "Дослідного господарства Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" (42343, Сумська область, Сумський район, с. Сад, вул. Паркова, буд. 3; ідентифікаційний код 32367570) основний борг у розмірі 20 378 (двадцять тисяч триста сімдесят вісім) грн 40 коп., 3% річних у розмірі 661 (шістсот шістдесят одна) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.01.2021

Суддя Л. Г. Пукшин