ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" січня 2021 р. Справа № 911/3720/20

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А. перевіривши матеріали позовної заяви заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради

до Дочірнього підприємства «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дайнфорд Інвестментс Лімітед»

про визнання недійсними державних актів та зобов`язання повернути земельні ділянки

встановив:

Через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради до Дочірнього підприємства «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дайнфорд Інвестментс Лімітед» про:

- визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №400310 на земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0091; серії ЯМ №400311 на земельну ділянку площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; серії ЯМ №400324 земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0105, виданих ДП «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестменст Лімітед»;

- зобов`язання ДП «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестменст Лімітед» повернути у власність держави в особі Козинської селищної ради земельні ділянки: площею 0,3 га з кадастровим номером :03:029:0091; площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; площею 0,3 га з кадастровим номером :03:029:0105, які розташовані по вул. Старокиївській в смт Козин Обухівського району Київської області.

Відповідно до викладених у позові доводів заступника керівника Київської обласної прокуратури зазначені вище земельні ділянки на підставі рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28 грудня 1999 року №2 та від 26 жовтня 2000 року №7/1 відведено у приватну власність фізичних осіб, які відчужили такі землі Акціонерному банку «АЖІО», який своєю чергою об`єднав земельні ділянки в одну земельну ділянку площею 7,1956 га та відчужив її на користь Дочірнього підприємства «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дайнфорд Інвестментс Лімітед».

Надалі, за доводами заступника керівника Київської обласної прокуратури, рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 12.11.2008 №17 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки та складання державного акту на право власності на земельну ділянку і дозволено Дочірньому підприємству «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дайнфорд Інвестментс Лімітед» скласти державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 7,196 га по вул. Старокиївській в смт Козин Обухівського району Київської області.

Як зазначено заступником керівника Київської обласної прокуратури у позовній заяві, за наслідками вказаного вище 11.08.2009 Козинською селищною радою Обухівського району Київської області видано Дочірньому підприємству «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дайнфорд Інвестментс Лімітед» два державних акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЗ №193710 на земельну ділянку площею 1,9605 га з кадастровим номером :03:029:0069 та серії ПЛ №056567 на земельну ділянку площею 5,2357 га з кадастровим номером :03:029:0068 та, надалі, останню земельну ділянку було поділено на 15 земельних ділянок, на які, відповідно, видано 15 державних актів на право власності на земельні ділянки, зокрема акти: серії ЯМ №400310 на земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0091; серії ЯМ №400311 на земельну ділянку площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; серії ЯМ №400324 земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0105.

Водночас, за доводами заступника керівника Київської обласної прокуратури, вказані вище земельні ділянки належать до земель водного фонду, а тому відведення їх у приватну власність згідно рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28 грудня 1999 року №2 та від 26 жовтня 2000 року №7/1 відбулось з порушенням законодавчих вимог, що встановлено рішенням суду - постановою Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №372/772/16, як наслідок такі обставини є преюдиціним та не потребують доказування.

В розрізі вказаного вище заступник керівника Київської обласної прокуратури зауважив, що постановою Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №372/772/16 визнано недійсними рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28 грудня 1999 року №2 та від 26 жовтня 2000 року №7/1, а тому, на переконання заступника керівника Київської обласної прокуратури, відсутня правова підстава для виникнення права власності на вказані земельні ділянки, а останні підлягають поверненню титульному власнику у порядку ст. 391 Цивільного кодексу України.

Розраховуючи вартість витребуваних земельних ділянок, заступник керівника Київської обласної прокуратури посилається на відомості про грошову оцінку 1 га земель сільськогосподарського призначення (ріллі) станом на 01.01.2020 з інтернет-порталу Головного управління Держгеокадастру у Київській області (https://land.gov.ua/), яка складає - 26 531,00 грн, як наслідок, за доводами заступника керівника Київської обласної прокуратури, вартість земельних ділянок, заявлених до зобов`язання повернути, складає 26 491,20 грн.

Водночас, оскільки метою негаторного позову є захист інтересів держави та забезпечення введення власника у володіння майном, яким він позбавлений користуватись, тоді як з урахуванням ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду про повернення нерухомого майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заступник керівника Київської обласної прокуратури вважає, що внаслідок задоволення заявлених вимог територіальна громада селища Козин в особі Козинської селищної ради матиме змогу поновити свої порушені права на землі водного фонду лише після визнання недійсними державних актів на право власності.

Поряд з тим заступник керівника Київської обласної прокуратури вказав, що власником спірних земельних ділянок є територіальна громада селища Козин, оскільки такі земельні ділянки знаходяться у межах населеного пункту, тоді як відповідно уповноважений на представництво інтересів територіальної громади орган - Козинська селищна рада, яка була відповідачем у справі №372/772/16, не вжила протягом тривалого часу жодних заходів з метою захисту інтересів територіальної громади щодо користування землями водного фонду, а тому заступник керівника Київської обласної прокуратури вважає наявними підстави для представництва інтересів громади та подання вказаного позову в особі Козинської селищної ради.

Дослідивши матеріали відповідної позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на таке.

У відповідності до пп. 5, 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Однак, всупереч наведеним вимогам закону, позовна заява заступника керівника Київської обласної прокуратури не містить правових підстав позову в частині вимог про визнання недійсними державних актів на право власності, оскільки у позові лише вказано про спосіб захисту шляхом визнання недійсними актів.

В розрізі вказаного вище суд звертає увагу позивача на:

- правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, згідно якої, зокрема, правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача;

- правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (провадження №14-317цс19), згідно якої, зокрема, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення. Враховуючи вказане, а також те, що зміна власника земельної ділянки водного фонду можлива лише у випадку, визначеному у частині другій статті 59 ЗК України і який незастосовний у цій справі, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику визнання недійсним державного акта не є необхідним (див. постанову від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 99)). Така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду.

Згідно приписів ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 74, ст. 91, ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Однак, в порушення приписів пп. 5, 8 ч. 3 ст. 162, ст. ст. 91, 164 ГПК України, позовна заява заступника керівника Київської обласної прокуратури не містить пояснень стосовно доказів, як і самих доказів, на підтвердження викладених у позові обставин:

- прийняття виконавчим комітетом рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 12.11.2008 №17 та затвердження ним технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки та складання державного акту на право власності на земельну ділянку і надання дозволу Дочірньому підприємству «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дайнфорд Інвестментс Лімітед» скласти державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 7,196 га по вул. Старокиївській в смт Козин Обухівського району Київської області;

- видачі 11.08.2009 Козинською селищною радою Обухівського району Київської області Дочірньому підприємству «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дайнфорд Інвестментс Лімітед» двох державних актів на право власності на земельні ділянки: серії ЯЗ №193710 на земельну ділянку площею 1,9605 га з кадастровим номером :03:029:0069 та серії ПЛ №056567 на земельну ділянку площею 5,2357 га з кадастровим номером :03:029:0068;

- поділу земельної ділянки площею 5,2357 га з кадастровим номером :03:029:0068 на 15 земельних ділянок, якими, зокрема, є спірні земельні ділянки.

Водночас, заступником керівника Київської обласної прокуратури не зазначено про наявність/відсутність у нього відповідних доказів та/або неможливості їх подання разом з позовною заявою.

Суд звертає увагу заступника керівника Київської обласної прокуратури на приписи ст. ст. 14, 74, 164 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд позбавлений права збирати докази з власної ініціативи, тоді як позивач зобов`язаний вказати, якими саме доказами підтверджуються викладені ним у позові обставини, та відповідно надати такі докази або повідомити суд про неможливість їх надання.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч.ч. 4, 7 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №320/4938/15-ц (провадження №61-26396св18).

Поряд з тим згідно п. 10 ч. 3 ст. 162, п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Так, позовна заява заступника керівника Київської обласної прокуратури до Дочірнього підприємства «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дайнфорд Інвестментс Лімітед», зокрема, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №400310 на земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0091; серії ЯМ №400311 на земельну ділянку площею 0,3985 га з кадастровим номером :03:029:0092; серії ЯМ №400324 земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером :03:029:0105, містить доводи про те, що обласною прокуратурою не подано інших позовів до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Водночас, як слідує з постанови Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №372/772/16, перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави у вказаній справі заявив зокрема вимоги до Дочірнього підприємства «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дайнфорд Інвестментс Лімітед» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 400310 (кадастровий номер :03:029:0091 площа 0,3000 га), ЯМ № 400311 (кадастровий номер :03:029:0092 площа 0,3985 га), ЯМ № 400324 (кадастровий номер :03:029:0105 площа 0,3000 га).

Постановою Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №372/772/16 у задоволенні, зокрема, вказаних вище позовних вимог відмовлено.

З мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №372/772/16 щодо відмови у задоволенні вказаних вимог прокурора слідує, що

- підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку, або реєстрація права власності;

- заявляючи вимоги про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, зокрема, серії ЯМ № 400310 (кадастровий номер :03:029:0091 площа 0,3000 га), ЯМ № 40031 (кадастровий номер :03:029:0092 площа 0,3985 га), ЯМ № 400324 (кадастровий номер :03:029:0105 площа 0,3000 га), які видані ДП «Інтер`єр» Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестменст Лімітед», позивач не звернув уваги, що зазначені рішення не були підставою до набуття права власності ДП «Інтер`єр» Приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дейнфорд Інвестменст Лімітед» на земельні ділянки, які він просить витребувати;

- у даному випадку відповідачі набули права власності на спірні земельні ділянки на підставі цивільно-правових угод у осіб, право власності яких на відчужувані земельні ділянки ніким не оспорювалось, і їх державні акти недійсними не визнавались.

Однак позовна заява заступника керівника Київської обласної прокуратури до Дочірнього підприємства «Інтер`єр» не містить пояснень на виконання п. 10 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України в розрізі вказаних вище обставин.

Згідно ч. 5 ст. 162 ГПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Приписами ч. 4 ст. 53 ГПК України унормовано, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Системне тлумачення положень частин 3- 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №904/82/19.

До того ж у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено такі правові висновки:

- звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення;

- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо;

- прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Так, зміст поданого заступником керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради позову містить як доводи про необхідність захисту інтересів держави, так і посилання на порушення прав та інтересів територіальної громади селища Козин, тобто зміст позовних вимог та прохальної частини позову є взаємно суперечливим в частині особи, в інтересах якої прокурор звернувся до суду: держави чи територіальної громади.

Суд звертає увагу заступника керівника Київської обласної прокуратури на те, що:

- згідно ч. 3 ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, тоді як прохальна частина позову містить вимогу про зобов`язання відповідача повернути земельні ділянки у власність держави в особі Козинської селищної ради;

- звертаючись до суду із позовом у справі №372/772/16 перший заступник прокурора Київської області вказував на те, що рішеннями виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28 грудня 1999 року № 2 та від 26 жовтня 2000 року № 7/1 порушено інтереси держави в частині дотримання законності в сфері земельних відносин, тому просив захистити їх у спосіб, визначений у позові.

До того ж, до позовної заяви заступника керівника Київської обласної прокуратури долучено повідомлення №15/1-195вих-20 від 02.12.2020, адресоване Козинській селищній раді, попри те як позовна заява не містить пояснень стосовно як направлення вказаного повідомлення, так і невжиття Козинською селищною радою жодних заходів протягом розумного строку після отримання такого повідомлення, з урахуванням того, що позов заступником керівника прокуратури подано до суду 24.12.2020.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Приписами ст. ст. 4, 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 січня 2020 року в розмірі 2 102,00 гривень.

З огляду вищенаведених норм закону та встановлених ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставок судового збору, за подання у 2019 році до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2 102,00 гривень,

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, а у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.

Втім заступником керівника Київської обласної прокуратури не надано жодних документів, з яких можливо було б встановити дійсну вартість земельних ділянок, вимоги про зобов`язання відповідача повернути які заявлено у вказаному позові.

Отже, суд звертає увагу прокурора на необхідності надати пояснення стосовно доказів та, відповідно, і самі докази на підтвердження викладених у позові обставин стосовно відомостей про грошову оцінку 1 га земель сільськогосподарського призначення (ріллі) станом на 01.01.2020 та можливості застосування такої оцінки до земель водного фонду, оскільки саме лише зазначення прокурором адреси вебсторінки Головного управління Держгеокадастру у Київській області в мережі Інтернет - https://land.gov.ua/, не свідчить про дотримання процесуальних приписів щодо порядку доказування та виключного переліку засобів, за допомогою яких встановлюються необхідні для встановлення обставин дані, - письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Суд звертає увагу заступника керівника прокуратури на приписи ст. 96 ГПК України, відповідно до яких електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом.

Поряд з тим, прокурор не позбавлений права зазначити про наявність/відсутність у нього відповідних доказів та/або неможливості їх подання разом з позовною заявою.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи та встановленні судом порушення вищезазначених норм процесуального законодавства при зверненні прокурора до суду із відповідним позовом, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради без руху та надання строку для усунення відповідних недоліків - десять днів з дня вручення зазначеної ухвали.

Керуючись ст. ст. 91, 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Залишити позовну заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Козинської селищної ради без руху.

2. Виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання до суду:

- правових підстав позову в частині вимог про визнання недійсними державних актів на право власності;

- письмових пояснень стосовно доказів та, відповідно, і самих доказів, що підтверджують викладені у позові обставини прийняття виконавчим комітетом рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 12.11.2008 №17 та затвердження ним технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки та складання державного акту на право власності на земельну ділянку і надання дозволу Дочірньому підприємству «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дайнфорд Інвестментс Лімітед» скласти державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 7,196 га по вул. Старокиївській в смт Козин Обухівського району Київської області, або пояснень щодо наявності/відсутності у заступника керівника прокуратури зазначених доказів та/або неможливості їх подання разом з позовною заявою;

- письмових пояснень стосовно доказів та, відповідно, і самих доказів, що підтверджують викладені у позові обставини видачі 11.08.2009 Козинською селищною радою Обухівського району Київської області Дочірньому підприємству «Інтер`єр» приватної компанії з обмеженою відповідальністю «Дайнфорд Інвестментс Лімітед» двох державних актів на право власності на земельні ділянки: серії ЯЗ №193710 на земельну ділянку площею 1,9605 га з кадастровим номером :03:029:0069 та серії ПЛ №056567 на земельну ділянку площею 5,2357 га з кадастровим номером :03:029:0068 або пояснень щодо наявності/відсутності у заступника керівника прокуратури зазначених доказів та/або неможливості їх подання разом з позовною заявою;

- письмових пояснень стосовно доказів та, відповідно, і самих доказів, що підтверджують викладені у позові обставини поділу земельної ділянки площею 5,2357 га з кадастровим номером :03:029:0068 на 15 земельних ділянок або пояснень щодо наявності/відсутності у заступника керівника прокуратури зазначених доказів та/або неможливості їх подання разом з позовною заявою;

- письмових пояснень на виконання п. 10 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України в розрізі обставин наявності рішення суду у справі №372/772/16;

- письмових пояснень стосовно того, в інтересах якої особи прокурор звернувся до суду та на захист прав держави чи територіальної громади спрямований відповідно поданий позов;

- письмових пояснень стосовно направлення Козинській селищній раді повідомлення №15/1-195вих-20 від 02.12.2020 та невжиття відповідною радою заходів протягом розумного строку після отримання такого повідомлення, з урахуванням того, що позов заступником керівника прокуратури подано до суду 24.12.2020;

- пояснень стосовно доказів та, відповідно, і самих доказів на підтвердження викладених у позові обставин стосовно відомостей про грошову оцінку 1 га земель сільськогосподарського призначення (ріллі) станом на 01.01.2020 та можливості застосування такої оцінки до земель водного фонду або пояснень щодо наявності/відсутності у заступника керівника прокуратури зазначених доказів та/або неможливості їх подання разом з позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає відповідно до ч. 2 ст. 254, ст. 255 ГПК України.

Суддя В.А. Ярема