ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

20.01.2021м. ДніпроСправа № 904/252/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче об`єднання "Самара", м. Дніпро

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтез-С", м.Донецьк

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Петро і К", м. Донецьк

відповідача-3: Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", м.Дніпро

про забезпечення позову

Суддя Колісник І.І.

Без участі представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

До Господарського суду Дніпропетровської області 18.01.2021 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче об`єднання "Самара" про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-2 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Петро і К" та відповідачу-3 - Акціонерному товариству ДТЕК "Дніпровські електромережі" приймати рішення про коригування (зменшення або збільшення) договірної (дозволеної до використання) потужності на 240 кВт, що здійснена відповідачем-1: Товариством з обмеженою відповідальністю "Синтез-С" на користь відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Петро і К".

При цьому заявник зазначає, що відповідно до його позовних вимог, заявлених до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Синтез-С", відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Петро і К", відповідача-3: Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", він просить:

1. Визнати відсутнім право Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез-С» на коригування (зменшення) договірної (дозволеної до використання) потужності на 240 кВт, що здійснена на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Петро і К".

2. Визнати право Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче об`єднання "Самара" на встановлення договірної (дозволеної до використання) потужності 250 кВт за адресою: м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 124.

3. Зобов`язати Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" здійснити коригування дозволеної потужності (збільшення) власнику мереж Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче об`єднання "Самара" до 250 кВт за адресою: м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 124.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ТОВ "Синтез-С" неправомірно, всупереч прав та інтересів позивача, передало частину потужності в розмірі 240 кВт на користь ТОВ "Петро і К", у зв`язку з чим АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" відмовляється скоригувати (відновити) розмір потужності, який раніше був погоджений на об`єкт та вважає що для такого коригування до нього має звернутися з відповідною заявою відповідач-2 - ТОВ "Петро і К" як особа, на користь якої раніше було погоджено зменшення потужності власником мереж.

Позивач оцінює таке твердження як необгрунтоване. На його думку ТОВ "Петро і К" не має права розпоряджатися вказаною потужністю.

Своє право на спірну потужність позивач обгрунтовує набуттям у власність від ТОВ "Синтез-С" нерухомості - виробничо-торгівельного комплексу А-5 загальною площею 11337,7 кв.м за адресою: м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 124.

На підтвердження права власності на об`єкт нерухомості позивач долучив до позовних матеріалів акт приймання-передачі нерухомого майна від 10.05.2019, укладений між ним та ТОВ "Солакс".

Підсумовуючи необхідність забезпечення позову, заявник стверджує, що існує ймовірність прийняття рішення відповідачем-3 - оператором систем розподілу (як за власною ініціативою, так і за зверненням ТОВ "Петро і К") на користь третіх осіб, що ускладнить та/або зробить неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Разом з тим заявник просить врахувати відсутність підстав вважати, що застосування запропонованого ним заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів-2, 3 чи інших осіб, оскільки на цей час спірна потужність 240 кВт не використовується жодною особою (електроустановки ТОВ "Петро і К" не були своєчасно приєднані до електричних мереж та не було укладено відповідних договорів про надання послуг з розподілу електричної енергії тощо).

За загальним правилом, унормованим частиною першою статті 140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову зводиться до того, що господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова КГС у складі ВС від 08.10.2018 у справі №913/257/18).

За таких обставин, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, у першу чергу, повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

За змістом статей 2, 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суть якої зводиться до того, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою статті 170 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що будь-яка письмова заява з процесуальних питань повинна містити, окрім іншого, перелік доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, вимога заявника та обраний ним захід забезпечення не є достатньо обгрунтуваними з урахуванням предмета позову.

Так, заявником не доведена необхідність застосування заходу забезпечення, приймаючи до уваги його застереження в заяві про те, що на цей час спірна потужність 240 кВт не використовується жодною особою. Доказів щодо розгляду відповідачем-3 як оператором систем розподілу чи звернення відповідача-2 до відповідача-3 з питання розподілу спірної потужності заявник суду не надав.

Не обгрунтував належним чином заявник також і можливість ускладнення виконання судового рішення чи неможливість його виконання у разі неприйняття заходів забезпечення з огляду на предмет позову (визнання права, відсутність права, зобов`язання відповідача-3 здійснити коригування дозволеної потужності власнику мереж до 250 кВт).

Відтак, посилання заявника на саму ймовірність прийняття відповідачем-3 прийняття рішення в межах його повноважень щодо спірної потужності, а не вчинення дій не є достатнім дійти висновку про необхідність забезпечення позову.

За таких обставин заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Про забезпечення позову або про відмову у його забезпеченні суд постановляє ухвалу (ч. 6 ст. 140 ГПК України).

Відмова у забезпеченні позову не позбавляє права заявника повторно звернутися до суду з такою ж заявою після усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232 - 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче об`єднання "Самара" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 20.01.2021 та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Суддя І.І. Колісник