ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року Справа № 903/770/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.11.2020р. у справі №903/770/20 (суддя Дем`як В.М.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД", м.Рівне

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ", м.Луцьк

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП", м.Київ

про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 1365500 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" м.Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД", м.Рівне

про визнання недійсним п.4.1 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020р.

за участю представників:

ТОВ "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" - Семерга С.І. (ордер серія ІА №1079328 від 11.01.21р.);

ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" - Полуніна К.А. (свідоцтво серія ЧК №000555 від 28.11.13р.);

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 19.10.2020р. відкрито провадження у справі за позовом ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 1365500 грн., та підготовче засідання призначено на 16.11.2020р.

Разом із позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" подало заяву про забезпечення позову від 16.10.2020р., в якій позивач просив до набрання законної сили судовим рішенням у справі вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 26.11.2020р. у справі №903/770/20 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" за вх.№01-60/31/20 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою Товариство з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх.№3656/20 від 14.12.2020р.).

В скарзі апелянт зазначає, що довів суду першої інстанції факт укладення Попереднього договору, факт отримання відповідачем авансу від позивача за цим договором, факт неможливості укладення Основних договорів між позивачем та відповідачем 27.08.2020р. та 10.09.2020р., факт уникнення відповідачем виконання зобов`язань за цим договором, факт грубого порушення відповідачем умов Попереднього договору, факт наявності обтяження нерухомого майна, яке унеможливлювало укладення Основних договорів між позивачем та відповідачем, факт подальшого обману зі сторони відповідача щодо можливості укладення Основного договору.

Зазначає, що вказав суду першої інстанції на факт вже здійснених відповідачем дій, що привели до неможливості захисту прав позивача - відчуження нерухомого майна, яке є предметом Попереднього договору, за рахунок якого можливо було б стягнути кошти з відповідача рішенням суду. Наразі у власності відповідача залишається квартира, на яку позивач просив накласти арешт, проте навіть за її рахунок можливо компенсувати лише частину витрат понесених позивачем у зв`язку з порушенням відповідачем умов Попереднього договору. А в разі відчуження ще й цієї квартири, виконати судове рішення буде неможливо у зв`язку з відсутністю у відповідача іншого нерухомого майна.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, не обґрунтував свого рішення належним чином, не надав оцінки кожному доказу окремо та в їх сукупності. Рішення суду містить висновки про необґрунтованість вимог позивача, проте мотиви відмови вважає безпідставними та такими, що порушують законодавство України.

Зазначає, що позивач в результаті протиправних дій відповідача та невиконання Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна вже зазнав збитків: втратив 682750,00 грн. (еквівалент 25 тис.дол.США.), які надав відповідачу в якості авансу згідно Попереднього договору та втратив можливість придбати нерухоме майно, за яке сплатив аванс, оскільки воно належить вже іншій особі.

Зважаючи на те, що позивачу невідомі будь-які відкриті у банках відповідачем рахунки, просив суд накласти арешт на майно, про наявність якого позивачу відомо - квартиру, вартість якої лише частково може покрити виконання судового рішення у цій справі.

Звертає увагу, що суд першої інстанції хоч і зазначає у своєму рішенні про наявність відкритого кримінального провадження відносно відповідача за заявою позивача та здійснення досудового розслідування, проте взагалі не надає цьому факту жодної оцінки, повністю ігнорує.

На підставі викладеного скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.11.2020р. у справі №903/770/20, прийняти нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" про забезпечення позову задовольнити.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.12.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.11.2020р. у справі №903/770/20 та призначено розгляд апеляційної скарги на 13 січня 2021р. об 10:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано відповідачу у строк - до 06.01.2021р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

11.01.2021р. (вх.№173/21) на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" надійшов відзив на апеляційну скаргу (лист від 06.01.2021р.).

У відзиві зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, суд першої інстанції належним чином дослідив докази справи, ухвалив процесуальне рішення, яке ґрунтується на засадах верховенства права; рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; ухвала відповідає завданню господарського судочинства, визначеному ГПК України, ухвалена на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначає, що в апеляційній скарзі немає посилання на якусь конкретну норму Закону чи Кодексу, які б свідчити про порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивачем не враховано, що метою цієї заяви є забезпечення інтересів позивача, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду ухваленого в межах предмету позову. Тобто, заява про забезпечення позову має містити прохальну частину в межах предмету позову. Однак, заява ТОВ «АРЦТ ПЛЮС ЛТД» містить прохальну частину, яка не охоплюється предметом поданого позову, зокрема позивач просить накласти арешт на майно, яке не належить відповідачу.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю та залишити ухвалу без змін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 13.01.2021р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Просить скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.11.2020р. у справі №903/770/20, прийняти нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" про забезпечення позову задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, такою, що прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали оскарження ухвали, наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За висновком Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати та палат Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.12.2019р. по справі №908/1310/19.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (правова позиція Верховного суду у постановах від 30.03.2018р. у справі №905/2130/17 та від 13.02.2018р. у справі №911/2930/17).

Заявник посилається на наявність здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000956 внесеного до ЄРДР про вчинення посадовими особами ТОВ "Пік Нерухомість" злочину за ч.1 ст.190 КК України

Однак, досудове розслідування кримінального провадження не є остаточним рішенням (вироком), яким завершено кримінальне провадження, а лише відображає проведення досудового розслідування за заявою особи для встановлення обставин, на які посилається така особа. Крім того, в процесі проведення досудового розслідування дії, за якими було порушено кримінальне провадження, можуть бути перекваліфіковані, а тому відкриття кримінального провадження не може вважатись єдиним належним доказом у справі (Постанова ВС від 03.09.2020р. у справі №911/616/15).

Скаржник зазначає, що ТОВ "Пік Нерухомість" ухиляється від виконання договірних зобов`язань за Попереднім договором купівлі-продажу від 21.08.2020р.

Однак, встановлення зазначеного факту є предметом розгляду позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" про розірвання Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020р. та позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" про визнання недійсним п.4.1 Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020р.

При цьому, заявником не подано належних та допустимих доказів про перелік банківських рахунків товариства та знаходження або відсутність на них грошових коштів ТОВ "Пік Нерухомість", що і стосується предмету спору.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відчуження відповідачем нерухомого майна, що є предметом Попереднього договору купівлі продажу від 21.08.2020р. особі - ТОВ "КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП" не може бути достатньою підставою вважати утруднення виконання рішення Господарського суду Волинської області в майбутньому, оскільки предметом даного позову є розірвання договору купівлі-продажу та стягнення 1365500 грн., а не витребування майна, за яким заявник просить накласти арешт на нерухоме майно в межах ціни позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Предметом спору є розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2020 та стягнення подвійного розміру отриманого авансу у розмірі 1365500 грн.

Проте, позивач звернувся із заявою про забезпечення позову про накладення арешту на нерухоме майно:

- квартиру №40, що розташована за адресою: Волинська область, місто Луцьк, проспект Соборності. 24, житлова площа 16,8 кв.м., реєстраційний номер 28765231 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "ПІК НЕРУХОМІСТЬ", , в межах ціни позову;

- нерухоме майно, а саме на торгово-офісне приміщення, загальною площею 75,3 кв.м., що знаходиться в місті Луцьку на пр. Перемоги за №5 (реєстраційний номер майна 28473140 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП", , в межах ціни позову;

- накласти арешт на нерухоме майно, а саме на офіс, загальною площею 60,0 кв.м., що знаходиться в місті Луцьку на пр. Перемоги за №5 (реєстраційний номер майна 28473070 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "КРЕДИТ ФАКТОР ГРУП", , в межах ціни позову.

Однак, як вірно відмічено судом першої інстанції, накладення арешту на нерухоме майно не стосується предмету спору у даній справі.

Згідно положень ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

До заяви про забезпечення позову не надано належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, у даному випадку забезпечення позову у визначені позивачем способи ніяким чином не забезпечить ефективного судового захисту.

Наявність лише припущень щодо можливого вчинення відповідачем відповідних дій, які в подальшому призведуть до неможливості захисту прав заявника не можуть слугувати підставою для забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" про забезпечення позову.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.11.2020р. у справі №903/770/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРЦТ ПЛЮС ЛТД" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 26.11.2020р. у справі №903/770/20- залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 18.01.2021р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.