РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.01.2021Справа № 910/17163/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірмова мережа «Київхліб»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮС СЕРВІС»

про стягнення 142 256,28 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Коваленко М.О.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірмова мережа «Київхліб» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮС СЕРВІС» (відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 142 256,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем заборгованості з орендної плати у сумі 131 890,88 грн, у зв`язку з чим позивач просить стягнути 131 890,88 грн основного боргу, 7 793,40 грн пені, 1 687,00 грн 3% річних та 885,00 грн інфляційних втрат.

У позовній заяві позивач виклав клопотання про розгляд спарви в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірмова мережа «Київхліб» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/17163/20 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/17163/20.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем ухвали Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 про відкриття провадження у справі № 910/17163/20.

Поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі № 910/17163/20 було направлене відповідачу за адресою: 04074, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 12, кім. 404Б, вказаною у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача, що підтверджується наявним в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Втім, поштове відправлення з наведеною ухвалою суду та примірником повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції було повернуто органами зв`язку до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі № 910/17163/20 було надіслано за належною адресою, тобто повідомленою суду позивачем, яка відповідає адресі, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та повернуто підприємством зв`язку, суд дійшов висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірмова мережа «Київхліб» (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮС СЕРВІС» (орендар, відповідач) було укладено Договір № ФМ-01/11 оренди обладнання (далі - Договір або Договір № ФМ-01/11 від 01.11.2019), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар бере у володіння та користування обладнання, вказане в Додатку № 1 до Договору (далі - обладнання). Найменування, кількість, комплектація, інвентарні номери, вартість та місце встановлення вказуються в актах приймання-передачі обладнання, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно Додатку № 1 до Договору № ФМ-01/11 від 01.11.2019 орендодавець передає орендарю у володіння та користування обладнання у кількості 23 штуки.

Вступ орендаря у користування обладнанням настає з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі обладнання. Орендар користується ним протягом терміну оренди (п. 2.1 Договору). Передача обладнання в оренду та його повернення здійснюється за актом приймання-передачі (п. 2.3 Договору). Обладнання вважається поверненим орендодавцю з оренди з часу підписання сторонами акту приймання-передачі обладнання з оренди (п. 2.4 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору розмір орендних платежів складається та розраховується виходячи з вартості оренди одиниці переданого обладнання в місяць, вказаних в Додатку № 1 до Договору. Орендні платежі складаються з платежів на викуп обладнання та винагороди орендодавця.

Орендна плата сплачується щомісячно до 10 числа місяця наступного за розрахунковим в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця (п. 3.2 Договору).

Згідно Додатку № 1 до Договору № ФМ-01/11 від 01.11.2019 вартість оренди одиниці обладнання в місяць становить 583,33 грн з ПДВ.

Відповідно вартість оренди 23 одиниць обладнання, що передаються за Договором № ФМ-01/11 від 01.11.2019, становить 13 416,59 грн з ПДВ (583,33 грн х 23 = 13 416,59 грн).

Умовами п. 5.1.2 Договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно здійснювати орендні платежі у відповідності з п.п. 3.1, 3.2 Договору.

Пунктом 6.2 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення по сплаті орендних платежів, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Договір діє з моменту його укладання до 31.12.2020 та/або до моменту повернення обладнання згідно п. 2.4 Договору або його дострокового викупу (п. 8.1 Договору).

На виконання умов Договору № ФМ-01/11 від 01.11.2019 позивач передав відповідачу у володіння та користування обладнання у кількості 23 штуки. Наведене підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі від 01.11.2019, який підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача.

На підставі акту приймання-передачі від 17.09.2020 відповідач передав, а позивач прийняв з оренди обладнання в кількості 9 штук.

Спір у справі виник у зв`язку з несплатою відповідачем орендної плати за період з 01.12.2019 по 30.09.2020, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість за Договором № ФМ-01/11 від 01.11.2019 у розмірі 131 890,88 грн. Крім того позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 7 793,40 грн пені, 3% річних у розмірі 1 687,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 885,00 грн.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору № ФМ-01/11 від 01.11.2019, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У частині 1 статті 759 Цивільного кодексу України вказано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Актом приймання-передачі від 01.11.2019 підтверджується факт передачі позивачем та прийняття відповідачем в оренду обладнання за Договором.

Як вбачається з Акту приймання-передачі від 17.09.2020 відповідач повернув позивачу орендоване обладнання в кількості 9 штук.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З огляду на викладені норми вбачається, що на орендаря покладається обов`язок сплачувати оренду плату за весь час користування об`єктом оренди у період дії відповідного правочину.

В даному випадку, позивач вказує, що відповідачем не було виконано взятого на себе зобов`язання по сплаті орендної плати за користування орендованим обладнанням.

Загалом за період з 01.12.2019 по 30.09.2020 розмір орендної плати за Договором становить 131 890,88 грн:

- 120 749,31 грн за 23 одиниці обладнання за період з 01.12.2019 по 30.08.2020 - 9 місяців (13 416,59 грн х 9 місяців = 120 749,31 грн);

- 8 166,62 грн за 14 одиниць обладнання за період з 01.09.2020 по 30.09.2020 (583,33 грн х 14 = 8 166,62 грн);

- 2 974,95 грн за 9 одиниць обладнання за період з 01.09.2020 по 17.09.2020 (583,33 грн : 30 календарних днів = 19,44 грн - вартість оренди 1 одиниці обладнання на день; 19,44 грн х 17 календарних днів х 9 одиниць обладнання = 2 974,32 грн).

Надання позивачем послуг з оренди обладнання у період з 01.12.2019 по 30.09.2020 підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1072 від 31.12.2019 на суму 13 416,59 грн, № 27 від 31.01.2020 на суму 13 416,59 грн, № 118 від 29.02.2020 на суму 13 416,59 грн, № 216 від 31.03.2020 на суму 13 416,59 грн, № 296 від 30.04.2020 на суму 13 416,59 грн, № 415 від 31.05.2020 на суму 13 416,59 грн, № 460 від 30.06.2020 на суму 13 416,59 грн, № 582 від 31.07.2020 на суму 13 416,59 грн, № 661 від 31.08.2020 на суму 13 416,59 грн, № 743 від 30.09.2020 на суму 11 141,57 грн (8 166,62 грн за оренду 14 одиниць обладнання у період з 01.09.2020 по 30.09.2020 + 2 974,95 грн за оренду 9 одиниць обладнання у період з 01.09.2020 по 17.09.2020).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1072 від 31.12.2019, № 27 від 31.01.2020, № 118 від 29.02.2020, № 216 від 31.03.2020, № 296 від 30.04.2020, № 415 від 31.05.2020, № 460 від 30.06.2020, № 582 від 31.07.2020 підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 661 від 31.08.2020 та № 743 від 30.09.2020 не підписані відповідачем. Однак, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач надавав позивачу мотивовану відмову від підписання зазначених актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що орендна плата сплачується щомісячно до 10 числа місяця наступного за розрахунковим в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця.

Враховуючи положення п. 6.5. Договору відповідач мав сплатити орендні платежі:

- 13 416,59 грн за оренду обладнання у грудні 2019 у строк до 10.01.2020 включно;

- 13 416,59 грн за оренду обладнання у січні 2020 у строк до 10.02.2020 включно;

- 13 416,59 грн за оренду обладнання у лютому 2020 у строк до 10.03.2020 включно;

- 13 416,59 грн за оренду обладнання у березні 2020 у строк до 10.04.2020 включно;

- 13 416,59 грн за оренду обладнання у квітні 2020 у строк до 10.05.2020 включно;

- 13 416,59 грн за оренду обладнання у травні 2020 у строк до 10.06.2020 включно;

- 13 416,59 грн за оренду обладнання у червні 2020 у строк до 10.07.2020 включно;

- 13 416,59 грн за оренду обладнання у липні 2020 у строк до 10.08.2020 включно;

- 13 416,59 грн за оренду обладнання у серпні 2020 у строк до 10.09.2020 включно;

- 11 141,57 грн за оренду обладнання у вересні 2020 у строк до 10.10.2020 включно.

Таким чином, строк виконання спірного грошового зобов`язання відповідача по сплаті оренди за період з 01.12.2019 по 30.09.2020, загальний розмір якої становить 131 890,88 грн, на момент вирішення спору настав.

Будь-яких доказів, що підтверджують факт сплати орендних платежів на загальну суму 131 890,88 грн за Договором № ФМ-01/11 від 01.11.2019 матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

З огляду на зазначене, матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за період з 01.12.2019 по 30.09.2020 у розмірі 131 890,88 грн.

Оскільки, заборгованість відповідача по орендній платі у сумі 131 890,88 грн (основний борг) належним чином доведена, доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 7 793,40 грн.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.2 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення по сплаті орендних платежів, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що прострочення відповідача зі сплати орендних платежів за грудень 2019 року виникло з 11.01.2020, за січень 2020 року - з 11.02.2020, за лютий 2020 року - з 11.03.2020, за березень 2020 року - з 11.04.2020.

Отже, нарахування пені за прострочення сплати орендних платежів за грудень 2019 року, січень - березень 2020 року можливе за період 6 місяців.

Проте, судом встановлено, що позивач не врахував положення ч. 6 ст. 232 ГК України та не вірно визначив періоди нарахування пені за вказані місяці.

З огляду на зазначене, вірними періодами нарахування пені є:

- за грудень 2019 року - період з 11.01.2020 по 10.07.2020;

- за січень 2020 року - період з 11.02.2020 по 10.08.2020;

- за лютий 2020 року - період з 11.03.2020 по 10.09.2020;

- за березень 2020року - період з 11.04.2020 по 10.10.2020.

Періоди нарахування пені за прострочення сплати орендних платежів за квітень - вересень 2020 року позивачем визначені вірно.

З урахуванням вищенаведеного, суд за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» здійснивши власний розрахунок пені, встановив, що вірною сумою пені є 6 794,30 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 793,40 грн пені підлягають частковому задоволенню в сумі 6 794,30 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 1 687,00 грн 3 % річних та 885,00 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про повне задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 1 687,00 грн 3 % річних та 885,00 грн інфляційних втрат.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 133,84 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 118,85 грн покладається на відповідача, а судовий збір у сумі 14,99 грн покладається на позивача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮС СЕРВІС» (Україна, 04074, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 12, кімната 404Б; ідентифікаційний код 39383289) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірмова мережа «Київхліб» (Україна, 04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 83, каб. 301; ідентифікаційний код 40758305) 131 890,88 грн (сто тридцять одну тисячу вісімсот дев`яносто гривень 88 коп.) основного боргу, 6 794,30 грн (шість тисяч сімсот дев`яносто чотири гривні 30 коп.) пені, 1 687,00 грн (одну тисячу шістсот вісімдесят сім гривень 00 коп.) 3% річних, 885,00 грн (вісімсот вісімдесят п`ять гривень 00 коп.) інфляційних втрат та 2 118,85 грн (дві тисячі сто вісімнадцять гривень 85 коп.) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 05.01.2021.

Суддя Гумега О.В.