ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021р. Справа № 904/5813/20

За позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» , м. Дніпро

До: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, м. Дніпро

Про: стягнення 25 232, 45 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ:

АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (позивач) звернулося з позовом до КЕВ м.Дніпро (відповідач) про стягнення 25 232, 45 грн. - витрат , пов`язаних зі сплатою комунальних послуг та земельного податку за орендованим майном за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-2132-ОД від 01.01.06р. (укладеним між сторонами та Регіональним відділенням ФДМУ у Дніпропетровській області) , за період 01.01.- 31.12.2019р.

Ухвалою від 02.11.20р. було відкрите провадження у справі №904/5313/20 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

КЕВ м. Дніпро (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи наступне: 30.06.18р. строк дії договору оренди було припинено; з 31.12.18р. між сторонами не укладалися договори про відшкодування витрат , акти про споживання комунальних послуг позивачем не складались; позивачем не надано доказів здійснення оплати земельного податку та комунальних послуг, частину яких пред`явлено до стягнення з відповідача у цій справі; позивачем не доведено понесення таких витрат, період часу, за який пред`явлено вимоги, позивачем у позовній заяві не зазначено.

АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» у відповіді на відзив (поміж-іншим) надав докази сплати ним земельного податку та комунальних послуг, а також калькуляції за період від 01.01.19р. до 23.07.20р.

КЕВ м. Дніпро (відповідач) своїм правом на надання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Відповідно до вимог ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку , але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Законом не надано право судді продовжити цей строк (встановлений законом). Однак, господарським судом під час розгляду даної справи враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а саме: продовжено період карантину до 22.06.2020. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено період карантину до 31.07.2020; постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 продовжено період карантину до 31.08.2020.; постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020р. № 760 продовжено період карантину до 31.10.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2020р. № 956 продовжено період карантину до 31.12.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. № 1236 продовжено період карантину до 28.02.2021р.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В той же час, відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, та яким були внесені зміни до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, - процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Від сторін жодних заяв, клопотань про продовження процесуальних строків з підстав, встановлених вищезазначеним Законом , не надходило.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.06р. між Регіональним відділенням ФДМУ України у Дніпропетровській області (орендодавець) та Квартирно-експлутаційним відділом м. Дніпропетровськ (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-2132-ОД. Предметом договору є приміщення, що розташоване за адресою: м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, буд. 108 та перебувало на балансі ДП «Придніпровська залізниця» для розміщення управління військових сполучень на Придніпровській залізниці. Балансоутримувачем зазначеного приміщення є регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (позивач).

Відповідно до п. 10.1. договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу пожежної інспекції та узгодження балансоутримувача, договір, за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі. Згідно з п. 10.2. договору зміни і доповнення до цього договору допускаються за взаємної згоди сторін і оформлюються додатковими угодами. (а.с.13-17)

З матеріалів справи вбачається, що на підставі акту приймання передачі від 01.01.2006р. та від 18.03.16р. орендоване приміщення за договором було передано відповідачу (а.с.18, 38 ).

30.10.07р. між Регіональним відділенням ФДМУ України у Дніпропетровській області та Квартирно-експлутаційним відділом м. Дніпропетровськ було укладено додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-2132-ОД від 01.01.06 р., відповідно до п. 5.19 якої орендар зобов`язався здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг (а.с.21-25).

З матеріалів справи вбачається, що додатковими угодами до договору від 30.10.07р., 23.02.09р., 23.09.09р., 05.06.10р., 01.08.12р., 23.04.13р., 07.05.14р., 18.03.16р., 18.07.16р., 15.09.16р., 25.11.16р., 05.05.17р., 24.01.18р. та від 25.04.18р. сторони продовжили строк дії договору до 30.06.18р. (а.с. 21-37, 39-44, 46).

30.06.18 р. строк дії договору сплив та пролонгований не був. Проте станом на 23.07.20 р. майно орендарем не повернуто та перебуває в користуванні у відповідача. Позивач зазначає, що до 31.12.18 р. відповідачем відшкодовувались витрати, пов`язані з утриманням майна, а саме сплата комунальних послуг та земельного податку.

Однак з 01.01.19 р. відповідачем припинено відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням майна, а сплата комунальних послуг та земельного податку здійснювалась за рахунок коштів Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». У зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість за 2019р. з відшкодування комунальних послуг та земельного податку за орендованим майном в розмірі 25 232, 45 грн.

На час винесення рішення у справі відповідачем доказів відшкодування вищезазначених витрат перед позивачем не надано.

З матеріалів справи вбачається, що 25.03.20р. і 07.04.20р. позивач звертався до відповідача з листами № НА-05/327 та № НА-05/359 щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку зі сплатою комунальних послуг та земельного податку за приміщенням, що перебуває у користуванні Квартирно-експлутаційного відділу.

17.04.20 року позивачем отримано лист відповідача за № 525/1179 від 15.04.2020 року , в якому зазначено про відмову у відшкодуванні витрат, пов`язаних з утриманням вищезазначеного майна у зв`язку з відсутністю договірних відносин та проханням не вживати дій, пов`язаних зі звільненням займаних приміщень.

18.05.20 р. позивач повторно звернувся до відповідача з претензією № НА-05/439 з вимогою відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг та земельного податку за приміщеннями, що перебуває у користуванні Квартирно-експлутаційного відділу м. Дніпро.

У відповідь на вищевказану претензію регіональною філією «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» отримано відповідь за № 525/1831 від 02.06.20 р., у якій також зазначено про відмову у відшкодуванні витрат, пов`язаних з у триманням займаних приміщень у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення зазначених вимог.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1. ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.(ст.759 ЦК України). За користування майном з наймача стягується плата, розмір якої встановлений договором найму (ст. 762 ЦК України).

Згідно приписів ст. 795 ЦК України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору; з цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором; повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Здійснивши оцінку наданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що такі докази більш вірогідно підтверджують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог; ніж докази ,наведені відповідачем в обґрунтування заперечень проти задоволення позовних вимог (оскільки відповідачем на час винесення рішення у справі не надано суду належних доказів повернення позивачу орендованого приміщення за відповідним актом повернення, тобто майно фактично перебуває у користуванні відповідача, дана обставина не звільняє відповідача від зобов`язання щодо відшкодування витрат пов`язаних з утриманням займаних приміщень). За перелічених вище обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, що відповідно є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, буд.13; ) на користь позивача: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49600, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 108; код ЄДРПОУ 40081237): 25 232, 45 грн. - витрат , пов`язаних зі сплатою комунальних послуг та земельного податку та 2 102, 00 грн. - витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 19.01.21р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Ю.Васильєв