УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

04.01.2021Справа № 910/21071/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівон А.М., розглянувши матеріали

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп"

про забезпечення позову

у справі № 910/21071/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп" (03065, м. Київ, вул. Козелецька, 24, офіс 9)

до Акціонерного товариства "Калцекс" (реєстраційний номер 1; LV-1057, Латвія, м. Рига, Крустпілс, 53)

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Калцекс" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, в якій викладені позовні вимоги про:

- визнання протиправними дій АТ «Калцекс» щодо ввезення на митну територію України лікарських засобів: Діазепекс, розчин для ін`єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10 серія 49311217, Діазепекс, таблетки по 5 мг №20 серія 8651117, Фентаніл Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 0,05 мг/мл, по 2 ампулах №5 серія 21310118, Морфін Калцекс, розчин для ін`єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5 20910118, Промедол Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5 з порушенням ексклюзивного права Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» на продаж товарів АТ «Калцекс» на територїі України;

- зобов`язати АТ «Калцекс» утриматись від дій щодо ввезення на митну територію України лікарських засобів: Діазепекс, розчин для ін`єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10 серія 49311217, Діазепекс, таблетки по 5 мг №20 серія 8651117, Фентаніл Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 0,05 мг/мл, по 2 ампулах №5 серія 21310118, Морфін Калцекс, розчин для ін`єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5 20910118, Промедол Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5 з порушенням ексклюзивного права Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» на продаж товарів АТ "Кальцекс" на території України.

Окрім цього разом з позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову б/н від 08.12.2020 року, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення даного позову шляхом:

- заборони Акціонерному товариству "Калцекс", а також будь-яким іншими фізичним та юридичним особам, окрім Товариства з обмеженою відповідальність «Укрфармгруп», здійснювати ввезення, обіг та реалізацію на території України наступних товарів: Морфін Калцекс, розчин для ін`єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, № 10, Фентаніл Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 0,05 мг/мл, по 2 мл в ампулах №5, № 10, Промедол Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Діазепекс, розчин для ін`єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10, Діазепекс, таблетки по 5 мг №20;

- заборонити Акціонерному товариству "Калцекс", а також будь-яким іншими фізичним та юридичним особам, окрім Товариства з обмеженою відповідальність «Укрфармгруп», здійснювати ввезення, обіг та реалізацію на території України наступних товарів: Діазепекс, розчин для ін`єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10 серія 49311217, Діазепекс, таблетки по 5 мг №20 серія 8651117, Фентаніл Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 0,05 мг/мл, по 2 ампулах №5 серія 21310118, Морфін Калцекс, розчин для ін`єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5 20910118, Промедол Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5 серія 21110118, які вже ввезені на територію України з порушенням прав ТОВ "Укрфармгруп";

- зобов`язати Державну митну службу України та/або усі її територіальні органи до винесення рішення суду у даній справі та набрання ним законної сили утримуватися від дій щодо митного оформлення стосовно переміщення (ввезення/постачання) Акціонерним товариством "Калцекс", а також будь - якими фізичними та юридичними особами на територію України наступних товарів: Морфін Калцекс, розчин для ін`єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, № 10, Фентаніл Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 0,05 мг/мл, по 2 мл в ампулах №5, № 10, Промедол Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Діазепекс, розчин для ін`єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10, Діазепекс, таблетки по 5 мг №20, окрім Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовна заяви та додана до неї заява про забезпечення позову передані на розгляд судді Селівону А.М.

Дослідивши подану заявником заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Згідно з ч.1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оскільки ТОВ "Укрфармгруп" звернулось до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст.17 Закону України ,,Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 3 статті 2 ГПК України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність та пропорційність.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення права кожному на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд зобов`язаний виходити із інтересів позивача і вимог Конституції України щодо обов`язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

Згідно пункту 87 рішення Європейського суду з прав людини від 06.09.2005 р. у справі "Салов проти України" принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23.06.1993, серія A, N 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27.10.1993, серія A, N 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23.10.1996, Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (див. рішення у справі Ruiz-Mateos, наведене вище, с. 25, § 63).

Так, відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому, посиланням на небажання і незацікавленість останнього добровільно сплачувати заборгованість.

Наразі, в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду першої інстанції, оскільки згідно припущень позивача відповідач всупереч умовам укладеного між сторонами Контракту може здійснювати на територію України поставки товарів іншим особам, що завдасть непоправної шкоди правам та інтересам ТОВ "Укрфармгруп", призведе до неможливості виконання судового рішення у даній справі та відновлення порушених прав позивача.

Позивач наголошує на тому, що судовим рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 року у справі № 910/4013/18, яке залишено без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2019 року та Верховного Суду від 24.07.2019 року, встановлено преюдиційні факти щодо порушення АТ "Кальцекс" ексклюзивного права позивача за Контрактом № 01 від 21.12.2015 року на продаж відповідних лікарських засобів виробництва відповідача на території України.

Також додатково в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач зазначає про укладення відповідачем з ТОВ "Діатом" 01.02.2018 року Контракту № 01 на постачання продукції, аналогічної предмету Контракту, укладеного з позивачем, та ввезення на його виконання на територію України партій продукції, отже, на переконання позивача, існують підстави для тверджень про подальше порушення ексклюзивних прав позивача згідно Констракту № 01 від 21.12.2015 року, що матиме наслідками збільшення суми збитків позивача.

При цьому в обґрунтування позовних вимог у поданій суду позовній заяві позивач посилається на встановлений рішеннями судів у справі № 910/4013/18 факт систематичного порушення відповідачем умов укладеного 21.12.2015 року між Акціонерним товариством «Калцекс» (Латвія) як продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» (Україна) як покупцем Контракту №01 та Додаткової угоди № 1 від 21.12.2015 року до нього, згідно з якими продавець надав покупцю ексклюзивне право продажу товару (згідно цього Контракту) на території України, а саме продукції різного виду та асортименту, яка вироблена АО «Калцекс» (Латвія) під будь-якою торгівельною маркою впродовж строку дії Контракту, зокрема, шляхом продажу лікарських засобів ТОВ "ДІАТОМ" згідно Контракту № 01 від 01.02.2018 року, а також додаткого посилається на факт здійснення продажу в межах укладеного між ПАТ "ДАК "Ліки України" та Головним військово - медичним кліничним центром (Центральний клінічний госпіталь ДПС України) партій лікарських засобів, виготовлених відповідачем.

Водночас суд зазначає, що відповідно до пункту 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Наразі вирішуючи питання забезпечення позову на стадії відкриття провадження у справі суд, не вдаючись до оцінки підставності позову та вірогідності його задоволення, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову, отже має лише керуватися власним уявленням про те, чи може невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 ГПК України суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 07.08.2018 року у справі № 906/824/17 та постанові від 21.01.2019року у справі № 902/483/18.

Враховуючи зазначені вище вимоги Господарського процесуального кодексу України, зміст позовних вимог ТОВ "Укрфармгаруп" та зміст заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд доходить висновку про те, що зміст позовних вимог та запропонований позивачем спосіб забезпечення позову містить ознаки вирішення спору по суті, а отже є тотожними, що, суперечить вимогам пункту 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд наголошує, що підстави для забезпечення позову, на які посилається позивач в поданій суду заяві, а саме щодо вчинення відповідачем - АТ «Калцекс» всупереч статтям 13, 509, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та статтям 173, 193 Господарського кодексу України дій, що порушують ексклюзивні права позивача на продаж відповідних лікарських засобів на території України на підставі Контракту №01 від 21.12.2015, які ним же і були надані позивачу, вже були встановлені та досліджувались судом під час розгляду справи № 910/4013/18, за результатами розгляду якої судом зобов`язано відповідача утриматись від вчинення дій щодо продажу іншим особам, крім позивача, на території України відповідних товарів відповідача, а також припинити порушення ексклюзивного права позивача на здійснення товарів відповідача на території України.

Суд зазначає, що згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання, при цьому держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Варто зауважити, що засада обов`язковості виконання рішень також закріплена в ч.ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Поряд з цим, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року, право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Зокрема, вказаним рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/4013/18, зобов`язано АТ "Калцекс" припинити порушення ексклюзивного права ТОВ "Укрфармгруп" здійснювати продаж на території України товарів виробництва акціонерного товариства "Калцекс": Морфін Калцекс, розчин для ін`єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Фентаніл Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 0,05 мг/мл , по 2 мл в ампулах №5, Промедол Калцекс, розчин для ін`єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Діазепекс, розчин для ін`єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10, Діазепекс, таблетки по 5 мг №20, шляхом припинення реалізації на території України вказаних препаратів будь-кому, окрім товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп", а також зобов`язано АТ "Калцекс" здійснювати продаж на територїі України вказаних товарів тільки ТОВ "Укрфармгруп" на умовах, передбачених Контрактом №01 від 21.12.2015 року.

В свою чергу умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

З огляду на вищевикладене за наявності вказаного судового рішення у справі № 910/4013/18, яке набрало законної сили, суд зауважує про недоцільність вжиття заходів забезпечення позову, заявлених позивачем до застосування згідно ст. 137 ГПК України.

Будь - яких інших підстав для вжиття заходів забезпечення позову, окрім фактів невиконання відповідачем умов спірного Контракту № 01 від 21.12.2015 року, в тому числі і тих, що встановлені в зазначеному рішенні суду, позивачем в поданій суду заяві не наведено.

Зважаючи на вищевикладені обставини та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, статей 136, 137 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 04.01.2021 року та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон