РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.01.2021 Справа № 910/15240/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Альфа Корм"

про стягнення 689 040,00 грн

Представники сторін:

від позивача Мартинюк С.В. адвокат за довіреністю б/н від 05.01.2021

від відповідача не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробничого підприємства "Альфа Корм" про стягнення 689 040,00 грн штрафу за порушення умов договору поставки від 26.07.2018 № ВП-77.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем зобов`язання щодо поставки узгодженого по договору у Специфікації № 12 від 15.08.2019 товару у визначений строк.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.10.2020 вищевказану позовну заяву залишив без руху та встановив позивачу строк для усунення її недоліків у п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.

22.10.2020 до суду надійшла направлена позивачем поштою (19.10.2020) заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.11.2020 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання у справі на 01.12.2020, встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

27.11.2020 до суду від відповідача надійшов засобами поштового зв`язку відзив на позовну заяву, в якому учасник справи не погоджується з заявленими вимогами та зазначає, що товар за узгодженою специфікацією поставлено частково в кількості 22 тонни за видатковою накладною № 1498 від 19.08.2019 на суму 255 200,00 грн, подальша поставка була призупинена у зв`язку з виникненням у позивача питання щодо якості поставленого товару, позивач реалізував своє право на відмову від договірних відносин та висловив вимогу повернення сплаченої за товар грошової суми відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 678 ЦК України шляхом звернення до Господарського суду міста Києва з позовом у справі № 910/1859/20 про стягнення коштів у сумі 661 200,00 грн, тому нарахування штрафних санкцій після припинення договору відповідач вважає безпідставним.

01.12.2020 позивач засобами електронного зв`язку (з ЕЦП) подав до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні 01.12.2020 без участі уповноваженого представника.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 01.12.2020 викликав позивача та відповідача у судове засідання, відкладене на 22.12.2020.

16.12.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (відправлена поштою 11.12.2020), відповідно до якої позивач зауважив, що відповідно до специфікації № 12 від 15.08.2019 до договору поставки № ВП-77 від 26.07.2018 передбачено обов`язок відповідача поставити товар до 31.09.2019 і підставою позову у даній справі є порушення відповідачем вказаного строку, водночас претензія № 1-4/402 щодо якості поставленого товару була заявлена позивачем після спливу строку поставки; стверджує, що станом на момент настання строку поставки та, відповідно, прострочення договірні відносини сторін припинені не були; позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

17.12.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми Microsoft Teams у порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 21.12.2020 задовольнив клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми Microsoft Teams.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 викликано відповідача у судове засідання, відкладене на 12.01.2021.

06.01.2021 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми Microsoft Teams у порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.01.2021 задовольнив клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми Microsoft Teams.

У судовому засіданні 12.01.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся в порядку ст. 120 ГПК України, правом на подачу заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Судом відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

На виконання вимог статті 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (покупець за договором, позивач, ТОВ "Агротехніка") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Альфа Корм" (постачальник, відповідач, ТОВ "ТВП "Альфа Корм" був укладений договір поставки № ВП-77 (надалі - договір), згідно з яким постачальник зобов`язався поставляти покупцеві товар, а покупець - прийняти товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 1.2 договору, поставка товару за цим договором здійснюється окремими партіями. Найменування товару, асортимент, ціна за одиницю товару та інша інформація вказується у Специфікаціях, які підписуються уповноваженими представниками сторін, і становлять невід`ємну частину даного договору.

Передача товару покупцеві здійснюється згідно з правилами "Інкотермс-2010", умови поставки кожної партії товару узгоджуються сторонами в Специфікації (п.1.3).

Товар за договором повинен відповідати якісним показникам вказаним у Специфікації (п. 3.2 договору).

Пунктом 4.2 договору визначено, що ціна за одиницю товару, загальна вартість кожної партії та асортимент товару визначається сторонами у Специфікаціях та у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.

Сторонами узгоджено у п. 4.3 договору, що оплата товару за даним договором здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах погоджених у Специфікації.

Відповідно до п. 8.5 договору, за порушення термінів передачі товару постачальник зобов`язаний сплатити на користь покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості товару та штраф у розмірі 50% від вартості недопоставленого (невчасно поставленого) товару.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань. Після закінчення строку дії договору, у разі відсутності письмових заяв про його розірвання, цей договір пролонгується на кожен наступний рік на тих самих умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами по договору було підписано Специфікацію № 12 від 15.08.2019 на поставку товару: білково-вітамінна мінеральна добавка у кількості 220,00 тон, всього на загальну суму 2 552 000,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 4 Специфікації № 12 узгоджено, що передача товару покупцеві здійснюється на умовах СРТ (Інкотермс-2010) за адресою: Волинська область, Турійський район, смт. Турійськ, вул. Паралельна, 35.

Згідно з п. 6 Специфікації № 12, товар повинен бути наданий покупцю в повному обсязі до 31.09.2019.

На виконання умов договору відповідач за видатковою накладною № 1498 від 19.08.2019 поставив позивачу товар у кількості 22 000 кг (22 тонни), всього на суму 255 200,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо поставки обумовленого у Специфікації № 12 товару у визначений строк не виконав, товар поставлено частково за видатковою накладною № 1498 від 19.08.2019, решта товару на суму 2 296 800,00 грн не було поставлено, у зв`язку з чим позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача на підставі п. 8.5 договору штрафу у розмірі 689 040,00 грн (1378080,00 грн х 50%).

Відповідач позов не визнав, стверджуючи про призупинення поставки товару через виникнення претензій у позивача до якості товару та, за наслідком, припинення правовідносин сторін і висловлення вимоги позивача про повернення грошових коштів, що виключає нарахування спірних штрафних санкцій.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд керувався таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами першою, другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов договору поставки № ВП-77 від 26.07.2018 та Специфікації № 12 від 19.08.2019 відповідач зобов`язався здійснити поставку товару: Білково-вітамінна добавка у кількості 220 тонн, вартістю 2 552 000,00 грн, за визначеною адресою, у строк: до 31.09.2019.

Матеріалами справи та поясненнями обох сторін встановлено, що за вказаною специфікацією товар поставлено частково за видатковою накладною № 1498 від 19.08.2019 у кількості 22 тонни на суму 255 200,00 грн.

Доказів поставки товару у повному обсязі та у визначені строки, підписання сторонами первинних документів на поставку (п. 2.2 договору) або продовження строку поставки, припинення правовідносин сторін, суду не надано, відповідач факт часткової поставки товару не заперечив.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання договірного зобов`язання щодо поставки обумовленого товару у визначений строк.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.5 договору поставки передбачено, що за порушення термінів передачі товару постачальник зобов`язаний сплатити на користь покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості товару та штраф у розмірі 50% від вартості недопоставленого (невчасно поставленого) товару.

Згідно зі статтею 230, пункту 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання.

Позивач вказав, що вартість непоставленого товару склала 2 296 800,00 грн і 50% штрафу від цієї суми становить 1 148 400,00 грн, проте ним нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 689 040,00 грн, виходячи з розрахунку: 1 378 080,00 грн вартості непоставленого товару (118,8 тонн) х 50%.

Здійснивши перевірку наданого розрахунку та враховуючи положення ч. 1 ст. 14 ГПК України, відповідно до якої суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає його обґрунтованим, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій у заявленому розмірі підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача про безпідставність заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Відповідач зазначив, що невиконання ним умов договору відбулося через виникнення у позивача претензій щодо якості поставленого товару та призупинення подальшої поставки товару, а також в результаті припинення правовідносин сторін, проте вказані доводи відповідачем не доведені належними засобами доказування.

Як встановлено судом, строк поставки товару за Специфікацією № 12 є таким, що настав 31.09.2019 і саме до цієї дати відповідач був зобов`язаний здійснити поставку товару, який був узгоджений за Специфікацією № 12 у повному обсязі: 220,00 тонн.

Відповідачем не заперечується, що ним виконано часткову поставку товару в кількості 22,0 тонни за видатковою накладною № 1498 від 19.08.2019.

Докази поставки товару у повному обсязі станом на день настання строку поставки товару, вчинення відповідачем дії щодо виконання зобов`язання шляхом доставки товару до місця поставки, проте неприйняття його позивачем, у матеріалах справи відсутні.

Будь-яких доказів висловлення сторонами чи однієї з них наміру призупинення поставки, у т.ч. з підстав поставки товару, якість якого не відповідає встановленим вимогам, відмови позивача від подальшої поставки товару за Специфікацією № 12 після отримання частини товару за видатковою накладною № 1498 від 19.08.2019 протягом встановленого строку поставки - до 31.09.2019 суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо якості поставленого товару за Специфікацією № 12 по договору в кількості 22,0 тонни за видатковою накладною № 1498 від 19.08.2019 вже після спливу строку поставки решти кількості такого товару.

Зокрема, претензією № 1-4/402 від 01.10.2019 позивачем заявлено вимогу відповідачу здійснити повернення товару, у т.ч. поставленого за Специфікацією № 12 по накладній № 1498 від 19.08.2019, у зв`язку з невідповідністю товару встановленим вимогам по якості, на підставі п. 2 ст. 678 ЦК України.

У відповідь на вказану вимогу відповідач листом за вих. № 172 від 10.10.2019, копія якого долучена до справи, повідомив, що претензія № 1-4/402 від 01.10.2019 надійшла 02.10.2019 на електронну адресу товариства і за результатом розгляду не підлягає задоволенню, постачальник не має наміру забирати товар та повертати грошові кошти.

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа № 910/1859/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємства "Альфа Корм" про повернення вартості неякісного товару в сумі 661 200,00 грн у зв`язку з неналежним виконанням постачальником умов договору поставки № ВП-77 від 26.07.2018 в частині поставки товару, якість якого відповідає умовам правочину та нормативно визначеним вимогам, в якій рішення по суті спору не прийнято.

Проте, встановлення факту поставки якісного або неякісного товару у спірних правовідносинах не належить до предмету доказування даного спору у справі № 910/15240/20, оскільки предметом спору є невиконання зобов`язання відповідача щодо поставки товару у повному обсязі у визначений строку і станом на час висловлення претензій сторін про якість товару вже мало місце прострочення виконання зобов`язання на спірну суму, що сторонами не спростовано.

Отже, висловлення позивачем претензії про неякісний товар від 01.10.2019 після спливу строку поставки товару не є обставиною неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки товару в повному обсязі у визначений строк - до 31.09.2019.

Також відповідачем не доведено факту розірвання сторонами, відмови позивача від договору поставки № ВП-77 від 26.07.2018 у період поставки товару.

Інших доказів на підтвердження обставин, які б звільняли відповідача від обов`язку здійснити поставку товару у визначений строк у повному обсязі та покладення на нього відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, суду не надано.

За наведених мотивів, суд відхиляє доводи відповідача як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовані встановленими обставини.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 236-238, 240, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробниче підприємство "Альфа Корм" (03022, м. Київ, вул. Козацька, буд. 120/4, код 42094096) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Єршова, буд. 11, код 21750952) штраф у розмірі 689 040,00 грн (шістсот вісімдесят дев`ять тисяч сорок грн 00 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 10335,60 грн (десять тисяч триста тридцять п`ять грн. 60 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 18.01.2021

Суддя О.Г. Удалова