ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. Справа№ 910/1817/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Владимиренко С.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицької І.А.,

представників сторін:

позивача: не з`явились,

відповідача: Пенькова О.С.,

розглянувши апеляційну скаргу

Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атоменергокомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 (повний текст рішення складений 18.09.2020)

у справі № 910/1817/20 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атоменергокомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго- Груп"

про стягнення 33.901,92 грн,

зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго- Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атоменергокомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 111.602,97 грн,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" про стягнення 33.901,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснив поставку товару з порушенням строків, передбачених договором № 53-129-01-18-01293 від 11.01.2018, у зв`язку з чим позивач нарахував штрафні санкції у розмірі 33.901,92 грн.

До Господарського суду міста Києва 04.03.2020 надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 111.602,97 грн.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" порушило умови договору №53-129-01-18-01293 від 11.01.2018 в частині строків оплати поставленого товару, у зв`язку з чим позивач за зустрічним позовом просить стягнути 10.473,20 грн 3% річних, 37.242,95 грн інфляційних втрат та 63.886,82 грн завданих збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2020 прийнято зустрічний позов до розгляду з первісним позовом у справі №910/1817/20.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 первісний позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 33.901,92 грн пені та 2.102,00 грн судового збору.

Зустрічний позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" 10.473,20 грн 3% річних, 37.242,95 грн інфляційних втрат та 899,66 грн судового збору.

В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись частково із прийнятим судовим рішенням, ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атоменергокомплект" ДП "НАЕК "Енергоатом" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині задоволення зустрічної позовної вимоги про стягнення 37.242,95 грн інфляційних втрат.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 поновлено ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атоменергокомплект" ДП "НАЕК "Енергоатом" пропущений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атоменергокомплект" ДП "НАЕК "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/1817/20; зупинено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/1817/20 в частині вимог зустрічного позову ТОВ "Манго-Груп" до ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атоменергокомплект" ДП "НАЕК "Енергоатом" про стягнення 111.602,97 грн; розгляд справи призначено на 23.11.2020.

Судове засідання, призначене на 23.11.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Євсікова О.О. у відпустці, пов`язаній із самоізоляцією через поширення епідемії гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 розгляд апеляційної скарги призначено на 21.12.2020.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В. (у зв`язку з відпусткою судді Попікової О.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атоменергокомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/1817/20 до провадження у визначеному складі суду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що прострочення відповідачем за зустрічним позовом виконання зобов`язання з оплати за актами приймання-передачі №683/61 від 20.02.2018, №645/61 від 09.02.2018, №644/61 від 09.02.2018, №680/61 від 20.02.2018, №682/61 від 21.02.2018, №681/61 від 21.02.2018, №693/61 від 27.02.2018, №695/61 від 27.02.2018 становить менше місяця, а тому у даному випадку виключається застосування до відповідача за зустрічним позовом відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція, як зазначає апелянт, викладена в постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за зустрічним позовом проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення місцевого суду в оскаржуваній частині прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і просив залишити вказане рішення без змін.

У судовому засіданні 18.01.2021 представник відповідача за первісним позовом надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представники позивача за первісним позовом у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, сторони у справі 11.01.2018 уклали договір поставки №53-129-01-18-01293, за яким відповідач (позивач за зустрічним позовом) зобов`язався поставити позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) бензин автомобільний, а позивач (відповідач за зустрічним позовом) - оплатити його вартість.

Пунктом 5.4 договору № 53-129-01-18-01293 від 11.01.2018 встановлено, що датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) у період 01.02.2018 - 27.02.2018 поставив Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" бензин автомобільний на загальну суму 3.674.657, 81 грн, що підтверджується:

- видатковими накладними №РН-0000282 від 01.02.2018 на суму 230.731, 20 грн, №РН-0000280 від 01.02.2018 на суму 58.201,04 грн, №РН-0000476 від 15.02.2018 на суму 624.926,40 грн, №РН-0000493 від 16.02.2018 на суму 834.635, 87 грн, №РН-0000558 від 20.02.2018 на суму 739.905,60 грн, №РН-0000559 від 20.02.2018 на суму 740.241, 60 грн, №РН-0000642 від 27.02.2018 на суму 214.982, 50 грн, №РН-0000639 від 27.02.2018 на суму 231.033, 60 грн;

- актами приймання-передачі №683/61 від 20.02.2018 на суму 834.635,87 грн, №645/61 від 09.02.2018 на суму 58.201, 04 грн, №644/61 від 09.02.2018 на суму 230.731,20 грн, №680/61 від 20.02.2018 на суму 624.926,40 грн, №682/61 від 21.02.2018 на суму 740.241, 60 грн, №681/61 від 21.02.2018 на суму 739.905,60 грн, №693/61 від 27.02.2018 на суму 231.033,60 грн, №695/61 від 27.02.2018 на суму 214.982,50 грн.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 6.3 додаткової угоди від 30.01.2018 до договору №53-129-01-18-01293 від 11.01.2018 поставка товару здійснюється протягом 7 робочих днів з моменту укладення цієї додаткової угоди.

Враховуючи наведене, останній день строку поставки товару є 08.02.2018.

За твердженням позивача (відповідача за зустрічним позовом) Товариство з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" поставило товар з порушенням строків, у зв`язку з чим позивач (відповідач за зустрічним позовом) просить суд стягнути з відповідача (позивача за зустрічним позовом) 33.901,92 грн пені, нарахованої за період з 09.02.2018 по 26.02.2018.

Апеляційний суд встановив, що відповідач (позивач за зустрічним позовом) поставив бензин автомобільний за видатковими накладними №РН-0000282 від 01.02.2018 на суму 230.731, 20 грн, №РН-0000280 від 01.02.2018 на суму 58.201,04 грн, №РН-0000476 від 15.02.2018 на суму 624.926,40 грн, №РН-0000493 від 16.02.2018 на суму 834.635, 87 грн, №РН-0000558 від 20.02.2018 на суму 739.905,60 грн, №РН-0000559 від 20.02.2018 на суму 740.241, 60 грн, №РН-0000642 від 27.02.2018 на суму 214.982, 50 грн, №РН-0000639 від 27.02.2018 на суму 231.033, 60 грн з порушенням строку, встановленого додатковою угодою від 30.01.2018 до договору №53-129-01-18-01293 від 11.01.2018.

Твердження відповідача (позивача за зустрічним позовом), що поставка здійснена у встановлений договором №53-129-01-18-01293 від 11.01.2018 строк спростовується вищезазначеними видатковими накладними.

Факт неналежного виконання відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) зобов`язань зі своєчасної поставки товару належним чином підтверджений матеріалами справи.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору №53-129-01-18-01293 від 11.01.2018 встановлено, що за порушення строку поставки товару первісний відповідач зобов`язаний сплатити позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) пеню у розмірі 0, 1 % вартості не поставленого у строк товару за кожний день прострочення, але не більше 30 % вартості несвоєчасно поставленого товару.

Апеляційний суд перевірив наведений у позовній заяві розрахунок пені та визнав його арифметично вірним.

За таких умов, місцевий суд підставно задовольнив позовну вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" 33.901,92 грн пені, нарахованої за період з 09.02.2018 по 26.02.2018.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що позивач (відповідач за зустрічним позовом) оплатив поставлений товар з порушенням строків, встановлених пунктом 4.2 договору № 53-129-01-18-01293 від 11.01.2018, у зв`язку з чим відповідач (позивач за зустрічним позовом) просить суд стягнути з позивача (відповідача за зустрічним позовом) 10.473, 20 грн 3% річних, нарахованих за період з 08.03.2018 по 13.04.2018 та 37.242,95 грн інфляційних втрат.

Пунктом 4.2 договору №53-129-01-18-01293 від 11.01.2018 встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється за кожну партію, що поставляється, протягом 10 робочих днів від дати підписання акта приймання-передачі поставленого товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивач (відповідач за зустрічним позовом) оплатив поставлений автомобільний бензин з порушенням строку, вказаного у пункті 4.2 договору №53-129-01-18-01293 від 11.01.2018.

Колегія суддів відзначає, що позивач за зустрічним позовом нарахував інфляційні втрати лише за актами №683/61 від 20.02.2018, №680/61 від 20.02.2018, №682/61 від 21.02.2018, №681/61 від 21.02.2018, №693/61 від 27.02.2018, №695/61 від 27.02.2018.

Відтак апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що прострочення відповідачем за зустрічним позовом виконання зобов`язання з оплати за актами приймання-передачі №645/61 від 09.02.2018, №644/61 від 09.02.2018 становить менше місяця, оскільки позивач взагалі не нараховував інфляційні втрати за цими актами.

Щодо періодів прострочення за актами №683/61 від 20.02.2018, №680/61 від 20.02.2018, №682/61 від 21.02.2018, №681/61 від 21.02.2018, №693/61 від 27.02.2018, №695/61 від 27.02.2018 колегія суддів встановила таке.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

За сталою судовою практикою (лист Верховного суду України № 62-97р від 03.04.1997 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") при розрахунку суми інфляційних слід враховувати, що сума боргу, яка підлягає оплаті з 1-го до 15-го дня відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця (в разі якщо не здійснено погашення заборгованості до кінця місяця), а якщо сума боргу підлягає оплаті з 16-го до 31-го дня місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду виніс постанову від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, у якій висловив таку правову позицію щодо нарахування та стягнення інфляційних за неповний місяць:

сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця , а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується .

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних втрат. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Відповідач за зустрічним позовом повинен був здійснити оплату за поставлену йому ТОВ «Манго-Груп» продукцію:

за актом №680/61 від 20.02.2018 на суму 624.926,40 грн - 05.03.2018, тоді як фактичний розрахунок був проведений 13.04.2018 (прострочення - 38 днів);

за актом №681/61 від 21.02.2018 на суму 739.905,60 грн - 06.03.2018, тоді як фактичний розрахунок був проведений 13.04.2018 (прострочення - 37 днів);

за актом №682/61 від 21.02.2018 на суму 740.241,60 грн - 06.03.2018, тоді як фактичний розрахунок був проведений 12.04.2018 та 13.04.2018 (прострочення - 36 та 37 днів відповідно);

за актом №683/61 від 20.02.2018 на суму 834.635,87 грн - 05.03.2018, тоді як фактичний розрахунок був проведений 12.04.2018 (прострочення - 37 днів);

за актом №693/61 від 27.02.2018 на суму 231.033,60 грн - 14.03.2018, тоді як фактичний розрахунок був проведений 13.04.2018 (прострочення - 29 днів);

за актом №695/61 від 27.02.2018 на суму 214.982,50 грн - 14.03.2018, тоді як фактичний розрахунок був проведений 13.04.2018 (прострочення - 29 днів).

Як відомо, тривалість календарного місяця становить від 28 до 31 дня (з урахуванням високосного року).

З наведеного вище вбачається, що:

- виникнення боргу та його погашення мало місце в різних місяцях (березні та квітні 2018 року);

- борг за усіма актами підлягав оплаті до 15-го дня відповідного місяця (до 15 березня 2018 року), а тому сума боргу за цими актами повинна індексуватися з урахуванням цього місяця;

- борг за вищевказаними актам існував на останній день місяця, в якому платежі мали бути здійснені (31 березня 2018 року).

Відтак твердження апелянта про те, що прострочення відповідачем за зустрічним позовом виконання зобов`язання з оплати за актами приймання-передачі №683/61 від 20.02.2018, №680/61 від 20.02.2018, №682/61 від 21.02.2018, №681/61 від 21.02.2018, №693/61 від 27.02.2018, №695/61 від 27.02.2018 становить менше місяця, спростовується матеріалами справи.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, апеляційний суд вставив, що за актами:

- №683/61 від 20.02.2018 підлягають нарахуванню 9.180,98 грн,

- №680/61 від 20.02.2018 підлягають нарахуванню 6.874,19 грн,

- №682/61 від 21.02.2018 підлягають нарахуванню 8.142,65 грн,

- №681/61 від 21.02.2018 підлягають нарахуванню 8.138,95 грн,

- №693/61 та № 695/61 від 27.02.2018 підлягають нарахуванню 4.906,18 грн.

Разом сума інфляційний втрат становить 37.242,95 грн, що відповідає сумі інфляційних втрат, заявленій позивачем до стягнення, а тому місцевий суд підставо задовольнив позовні вимоги у цій частині.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних, апеляційний суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Враховуючи наведене, місцевий суд підставно задовольнив позовну вимогу за зустрічним позовом про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" 10.473,20 грн 3 % річних, нарахованих за період з 08.03.2018 по 13.04.2018.

Крім того, відповідач (позивач за зустрічним позовом) просив суд стягнути з позивача (відповідача за зустрічним позовом) 63.886,82 грн збитків, у зв`язку з тим, що внаслідок несвоєчасної оплати поставленого товару Товариство з обмеженою відповідальністю "Манго-Груп" було змушене взяти кредит у сумі 12.000.000, 00 грн під 18,3 % річних.

Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкта права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, якби управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Виходячи з наведених вимог законодавства, позивач за зустрічним позовом у даному випадку мав довести суду факт вчинення відповідачем за зустрічним позовом протиправних дій, що спричинили необхідність в отриманні кредитних коштів (вчинення дії та причинно-наслідковий зв`язок між дією та шкодою).

Враховуючи той факт, що на момент отримання відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) кредитних коштів, обов`язок позивача (відповідача за зустрічним позовом) оплатити поставлений товар не настав, позивач не довів суду причинно-наслідкового зв`язку між простроченням оплати товару та матеріальними збитками у вигляді сплати відсотків за користування кредитом.

З огляду на наведене місцевий суд обґрунтованого відмовив у задоволенні позовної вимоги за зустрічним позовом про стягнення з позивача (відповідача за зустрічним позовом) 63.886,82 грн збитків.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атоменергокомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/1817/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/1817/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/1817/20 в частині вимог зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергокомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 111.602,97 грн.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1817/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 19.01.2021.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.В. Владимиренко