РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2021Справа № 910/17271/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Пожидаєва Сергія Валентиновича ( АДРЕСА_1 )

до Фізичної особи-підприємця Синенького Андрія Васильовича ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 15 000,00 грн.

Представники: без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Фізичної особи-підприємця Пожидаєва Сергія Валентиновича до Фізичної особи-підприємця Синенького Андрія Васильовича про стягнення 15 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди № 11/03 від 11.03.2020, що стало наслідком звернення позивача з позовом до суду про стягнення 15 000,00 грн, які оплачувались останнім в рахунок гарантійного платежу за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/17271/20 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

30.11.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що внесення позивачем 15 000,00 грн гарантійного платежу на рахунок відповідача здійснювалось з метою забезпечення в тому числі обов`язку орендаря прийняти приміщення у користування не пізніше 01.04.2020. За доводами відповідача, оскільки об`єкт оренди не був переданий у користування з вини орендаря, гарантійний платіж як завдаток не підлягає поверненню.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

11.03.2020 року між Фізичною особою - підприємцем Пожидаєв Сергій Валентинович (далі -позивач, орендар) та Фізичною особою-підприємцем Синенький Андрій Васильович (далі-відповідач, орендодавець) був укладений Договір оренди №11/03 (далі-договір).

Згідно з п.1.1 договору орендодавець зобов`язаний був передати, а орендар прийняти в платне, строкове володіння та користування нерухоме майно, а саме:

- місцезнаходження: м. Київ, вул. Михайла Максимовича 24 (Брістоль), приміщення №01

- загальна площа: 22,81 квадратних метрів.

Відповідно до пунктів 2.1 договору предмет оренди вважається переданим з дня підписання сторонами акту приймання-передачі, не пізніше 01 квітня 2020 року.

Згідно з 2.2 договору строк оренди та орендна плата нараховується з моменту передачі предмету договору за актом приймання-передачі.

У пункті 3.4 договору сторони домовились, що протягом 3 банківських днів після підписання договору оренди, орендар сплачує орендодавцю гарантійний платіж у розмірі 15 000,00 грн.

На виконання умов вищевказаного пункту договору позивачем 12.03.2020 було перераховано на поточний рахунок відповідача гарантійний платіж у сумі 15 000,00 грн.

Пунктом 4.2.3 договору сторони передбачили право орендаря за власним бажанням відмовитись від договору, письмово попередивши про це орендодавця за 2 місяці.

Позивач скориставшись своїм правом направив 27.05.2020 на адресу відповідача лист, у якому зазначив, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11 березня 2020 р. № 211, якою з 12 березня 2020 року на всій території України введений карантин та відповідні обмежувальні заходи, акт приймання передачі предмету оренди між сторонами не підписувався, приміщення фактично в оренду не передавалось, а тому повідомив про розірвання договору та про необхідність повернення йому гарантійного платежу у розмірі 15 000,00 грн.

Даний лист був отриманий відповідачем 29.05.2020, проте, залишений останнім без задоволення в частині повернення гарантійного платежу, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення 15 000,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Як встановлено судом, у пункті 2.1. договору сторони передбачили, що предмет оренди вважається переданим з дня підписання сторонами акту приймання-передачі, не пізніше 01 квітня 2020 року.

За умовами п. 5.1.1 договору саме орендодавець зобов`язується передати предмет оренди не пізніше 01 квітня 2020 року орендарю і скласти Акт прийому-передачі.

Орендар в свою чергу зобов`язаний своєчасно прийняти предмет оренди від орендодавця за Актом приймання-передачі (п. 4.1.1. договору).

При цьому, в матеріалах справи відсутній підписаний між сторонами акт приймання-передачі предмета оренди. Матеріали справи також не містять доказів вчинення з боку відповідача дій щодо передачі орендованого майна позивачу або доказів ухилення/відмови орендаря від прийняття майна чи підписання Акту приймання-передачі.

Також в підтвердження тверджень, які були зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву щодо ухилення позивача від свого обов`язку своєчасно прийняти предмет оренди за Актом приймання-передачі та постійні відтягування орендарем строків підписання вказаного Акту, ФОП Синеньким А.В. не було надано жодних доказів.

Поряд з наведеним, судом встановлено, що 27.05.2020 позивач скористався своїм правом, передбаченим п. п 4.2.3 договору, та направив на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору та повернення сплаченого позивачем 12.03.2020 гарантійного платежу у розмірі 15 000,00 грн.

З долученого до матеріалів справи рекомендованого повідомлення про вручення №665 вбачається, що вищевказане повідомлення було отримано 29.05.2020, тобто, договір є розірваним з 29.07.2020.

Зі змісту п. 3.5. договору вбачається, що гарантійний платіж повертається орендарю власником не пізніше 3-х робочих днів з дати закінчення терміну оренди за цим договором, або за письмовою згодою сторін враховується в рахунок орендної плати та інших платежів по цьому договору за останній місяць оренди.

Положеннями ст. 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, а також приймаючи до уваги те, що зобов`язання за договором щодо передачі предмету оренди та складення Акту приймання-передачі були покладені саме на відповідача, при цьому жодних належних та достатніх доказів щодо відмовити позивача від прийняття орендованого майна чи ухилення останнього від підписання Акту приймання-передачі матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Пожидаєва Сергія Валентиновича про стягнення з відповідача 15 000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Синенького Андрія Васильовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Пожидаєва Сергія Валентиновича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) заборгованість у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.01.2021

Суддя Л. Г. Пукшин