ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. Справа№ 910/6874/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Ходаківської І.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Державного підприємства "Завод 410 ЦА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 (повний текст рішення складений 26.08.2020)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 (повний текст рішення складений 10.09.2020)

у справі № 910/6874/20 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Приватного підприємства "Паралеле.Піпед"

до Державного підприємства "Завод 410 ЦА"

про стягнення 94.362,73 грн,

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства "Паралеле.Піпед" про стягнення з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" 94.362,73 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №УМТЗ-18-483/8 від 30.11.2018 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 70.507,44 грн, що підтверджується видатковою накладною № 20 від 04.02.2019. У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив вищевказану суму за поставлений товар, позивач направляв на адресу відповідача листи з пропозицією погасити заборгованість, які відповідач залишив без задоволення. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 94.362,73 грн, з яких 70.507,44 грн основного боргу, 12.305,00 грн пені, 6.084,89 грн штрафу, 2.857,59 грн інфляційних втрат та 2.607,81 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/6874/20 позов задоволено частково: стягнуто з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на користь Приватного підприємства "Паралеле.Піпед" 70.507,44 грн основного боргу, 6.084,89 грн штрафу, 2.857,59 грн інфляційних втрат та 2.607,81 грн 3% річних, 1.827,90 грн витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що наявними у справі належними письмовими доказами є доведеним факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у задоволеній судом частині.

Додатковим рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/6874/20 стягнуто з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на користь Приватного підприємства "Паралеле.Піпед" 9.130,79 грн 79 витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із прийнятими рішенням та додатковим рішенням, Державне підприємство "Завод 410 ЦА" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення та додаткове рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Андрієнко В.В., Корсак В.В. (у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А. на лікарняному).

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.В., Ходаківська І.П. (у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 поновлено Державному підприємству "Завод 410 ЦА" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/6874/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/6874/20; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/6874/20, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Рішення у справі прийнято 18.01.2021 після виходу судді Корсака В.А. з відпустки.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що:

- згідно з п. 2.2 договору продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку, тощо з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК)), який підтверджує якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ, або ін., видаткову накладну, податкову накладну;

- згідно з п. 5.5 договору продавець здійснює поставку кожної партії товару з доданням необхідної документації на товар (податкова накладна, видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар);

- згідно зі специфікації №1 встановлено такі умови оплати: оплата у розмірі 100% вартості товару здійснюється протягом 10 банківських днів після поставки товару та проведення вхідного контролю, на підстав рахунку, виставленого за заявкою покупця.

Однак, як стверджує апелянт, позивач не надав до позову документів, які підтверджують якість, комплектність та відповідність товару вимогам підприємства-виробника, та доказів надходження таких документів покупцю, вхідний контроль товару не здійснювався, а отже строк оплати за договором не настав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення та додаткове рішення місцевого суду прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і просив залишити вказані рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено місцевим судом, 30.11.2018 між Державним підприємством "Завод 410 ЦА" (покупець, відповідач) та Приватним підприємством "Паралеле.Піпед" (продавець, позивач) був укладений договір купівлі-продажу № УМТЗ-18-483/8 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується протягом строку дії договору поставити покупцю товари, зазначені в п. 1.3 договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Згідно з п. 1.3 договору найменуванням товару є: металеві вироби, код ДК 021:2015-14622000-7.

Спір виник внаслідок того, що відповідач, як стверджує позивач, в порушення умов договору не сплатив вартість поставленого товару, в зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу, пеню, штраф, інфляційні втрати та 3% річних.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 10.1 договору він набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання їх сторонами.

Відповідно до п. 1.4 договору номенклатурний перелік, асортимент, кількість товарів та ціна, які поставляються за цим договором, передбачені у специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною договору.

Згідно зі специфікацією № 1 до договору поставці підлягав такий товар:

1. Болт М20х40 ГОСТ7798-79 у кількості 450 шт,

2. Гвинт М20 ГОСТ7798-79 у кількості 450 шт,

3. Труба квадратная 20х20х2 ГОСТ8639-79 у кількості 510 кг,

4. Труба квадратная 30х30х2,5 ГОСТ8639-79 у кількості 200 кг,

5. Лист Ст.3 4мм ГОСТ19903-74 у кількості 155 кг,

6. Пруток ф.75мм Ст.20 ГОСТ290-79 у кількості 1500 кг.

Сума по специфікації становить 70.120,74 грн.

Згідно з п. 3.1 договору загальна ціна цього договору на момент його укладення складає 70.120,74 грн.

Відповідно до специфікації № 1 умови та місце поставки: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 94, за рахунок подавця.

Згідно зі специфікації № 1 умови поставки: 14 календарних днів з моменту отримання заявки від покупця.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв згідно видаткової накладної № 20 від 04.02.2019 такий товар загальною вартістю 70.507,44 грн:

1. Болт М20х40 ГОСТ7798-79 у кількості 450 шт,

2. Гвинт М20 ГОСТ7798-79 у кількості 450 шт,

3. Труба квадратная 20х20х2 ГОСТ8639-79 у кількості 510 кг,

4. Труба квадратная 30х30х2,5 ГОСТ8639-79 у кількості 205 кг,

5. Лист Ст.3 4мм ГОСТ19903-74 у кількості 125 кг,

6. Пруток ф.75мм Ст.20 ГОСТ290-79 у кількості 1540 кг.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки проводяться наступним шляхом:

- покупець направляє продавцю (факсимільним зв`язком або електронною поштою) заявку на поставку партії товару в рамках специфікацій, які є невід`ємними додатками до даного договору.

- продавець передає покупцю рахунок для оплати замовленої продукції.

- покупець згідно рахунку в рамках специфікації (додатку) проводить платіж, умови зазначаються в кожній специфікації окремо.

Згідно зі специфікацією №1 встановлені такі умови оплати: оплата у розмірі 100% вартості товару здійснюється протягом 10 банківських днів після поставки товару та проведення вхідного контролю, на підстав рахунку, виставленого за заявкою покупця.

Відповідно до постанови Національного банку України № 514 від 03.12.2003 "Про затвердження Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями" банківський день це - робочий день банку в тому місці, в якому повинна виконуватися дія, передбачена УПДА або іншими міжнародними документами, затвердженими МТП.

З огляду на відсутність відомостей щодо робочих днів у тижні банківської установи відповідача місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що період оплати за поставлений товар слід встановлювати, виходячи з робочих днів.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи викладене, а також те, що товар поставлений 04.02.2019, апеляційний суд встановив, що відповідач мав здійснити його оплату у строк до 18.02.2019 включно.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензіями № 0202 від 21.08.2019 та № 0257 від 13.12.2019, в яких просив сплатити борг за поставлений товар в сумі 70.507,44 грн. У відповідь відповідач листом №16.25-4451 від 18.12.2019 повідомив про відсутність можливості сплатити заборгованість, у зв`язку з відсутністю коштів, після отримання яких борг буде сплачений в короткий термін.

Відповідно до ч. 3 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 6.1.1 договору покупець зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором вартість поставленого товару у визначений строк не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка на час розгляду справи місцевим судом не оспорена відповідачем та складає 70.507,44 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідач виконано зобов`язання з оплати поставленого товару за договором в повному обсязі суду не подано.

З урахуванням викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару у розмірі 70.507,44 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами договору не визначено відповідальність у вигляді пені в разі порушення умов договору покупцем в частині строків оплати поставленого товару.

Враховуючи те, що неустойка, у даному випадку пеня, є договірною, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 12.305,00 грн безпідставні та задоволенню не підлягають.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3 договору передбачено, що за прострочення виконання зобов`язань за договором понад тридцять днів з винної сторони додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Оскільки прострочення з оплати вартості поставленого товару мало місце понад 30 днів, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 6.084,89 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача).

У зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення зі сплати за поставлений товар, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 2.857,59 грн інфляційних втрат (за період з березня 2019 року по квітень 2020 року) та 2.607,81 грн - 3% річних (за період з 19.02.2019 до 13.05.2020).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

З урахуванням наведеного позовні вимоги про стягнення з відповідача 2.607,81 грн 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Згідно з листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р якщо внесенням оплати є з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число відповідного місяця то розрахунок індексації починається з наступного місяця.

На підставі наведеного місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 2.857,59 грн інфляційних втрат (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Водночас відповідач не спростував належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства "Паралеле.Піпед" обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів також відзначає, що згідно з п. 2.2 договору продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку, тощо з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК)), який підтверджує якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ, або ін., видаткову накладну, податкову накладну; згідно з п. 5.5 договору продавець здійснює поставку кожної партії товару з доданням необхідної документації на товар (податкова накладна, видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не висловлював жодних претензій при прийманні товару разом з товаросупровідними документами, а безумовне приймання товару засвідчено відповідальними особами ДП "Завод 410 ЦА", а саме:

- менеджером (управителем) з транспортно-експедиторської діяльності Трофімовим Олегом Сергійовичем, який діяв на підставі довіреності на отримання цінностей №190 та своїм підписом у графі «отримав» видаткової накладної №20 від 04.02.2019 засвідчив прийняття товару;

- головним бухгалтером ДП "Завод 410 ЦА" Самійленко О.В., яка своїм підписом на акті звіряння взаємних розрахунків за період з 01 січня 2019 року по 30 червня 2019 року засвідчила прийняття товару за видатковою накладною №20 від 04.02.2019;

- т.в.о. Генерального директора ДП "Завод 410 ЦА" Хомко В.О., який своїм підписом на Листі №16.25-4451 від 18.12.2019 засвідчив наявність заборгованості у сумі 70.507,44 грн (з ПДВ) за Договорм №УМТЗ-18-438/18 від 30.112018.

Апеляційний суд також відзначає, що договором передбачений порядок виявлення невідповідності товарів при прийманні вимогам договору або поставки неукомплектованих товарів (п. 2.5 Договору). У такому випадку покупець складає та направляє продавцю документи про невідповідність товару щодо його кількості, асортименту, якості, комплектності, а саме: звіт про невідповідність при прийманні, дефектний акт, акт рекламації або інші документи.

Як свідчать матеріали справи, вимог щодо передання кількості товару, якої не вистачає, вимог щодо пропорційного зменшення ціни, вимог щодо безоплатного усунення недоліків товару вимог щодо відшкодування витрат на усунення недоліків товару, вимог щодо заміни товару, вимог щодо доукомплектування товару покупець (відповідач) позивачу не пред`являв, звіти про невідповідність при прийманні, дефектні акти, акти рекламації, інші документи про попущення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару на адресу позивача не направляв, від прийняття товару або від договору не відмовлявся.

З урахуванням наведеного колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що відповідач поставив йому товар неналежної кількості та якості.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 161 Господарського процесуального кодексу України визначає, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У позовній заяві позивач зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які планує понести позивач у зв`язку з розглядом справи у вигляді витрат на професійну правничу допомогу становить 10.500,00 грн (із розрахунку 1.500,00 грн за годину, приблизна кількість годин - 7).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

22.04.2020 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Богомолов та партнери" (виконавець) укладений договір про надання правової допомоги № 2204-2, відповідно до п. 2.1 якого виконавець зобов`язався надавати клієнту правову допомогу з приводу стягнення грошових коштів з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" за договором № УМТЗ-18-483/8 від 30.11.2018 та додатковою угодою № 1 від 10.10.2019.

Згідно з п. 2.2 вказаного договору ціна договору визначається з розрахунку 1.500,00 грн за годину витраченого виконавцем на надання послуг часу.

Відповідно до п. 2.3 договору у строк 3 (трьох) робочих днів після підписання цього договору клієнт сплачує виконавцю аванс в розмірі 10.500,00 грн.

Згідно з п. 2.4 договору остаточна вартість наданих виконавцем послуг встановлюється в акті про надання правової допомоги, який підписується сторонами або їх уповноваженими представниками. В акті вказується обсяг наданої виконавцем правової допомоги і її вартість.

Підтвердженням того, що Богомолов Олексій Олексійович є адвокатом підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №1434 від 11.04.2007.

02.09.2020 між позивачем та виконавцем складений акт наданих послуг до договору, згідно з яким вартість послуг виконавця, пов`язаних з розглядом справи №910/6874/20, становить 10.500,00 грн.

Позивач сплатив на користь Адвокатського об`єднання "Богомолов та партнери" грошові кошти в розмірі 10.500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1160 від 15.05.2020.

Враховуючи наявність доказів фактичного надання послуг позивачу, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача на правову допомогу покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 9.130,79 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення місцевого прийняті з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав суду апеляційної інстанції.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення та додаткове рішення господарського суду першої інстанції відповідають чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Апеляційний суд відзначає, що у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесену під час апеляційного перегляду рішень місцевого суду, у розмірі 6.000,00 грн.

Від апелянта жодних заяв чи клопотань щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, не надходило. Не було заявлено відповідних клопотань, зокрема щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу за супроводження справи під час розгляду судом апеляційної інстанції апеляційної скарги, кінцевий (остаточний) розмір яких складає 6.000,00 грн.

На підтвердження об`єму наданих адвокатом послуг, кількості витраченого ним часу і на підтвердження оплати позивачем адвокатському бюро визначеної вартості позивач надав акт наданих послуг від 12.11.2020 до договору про надання правничої допомоги №2204-2 від 22.04.2020 та платіжне доручення № 1259 від 12.11.2020 на суму 6.000,00 грн.

В акті виконаних робіт зафіксовано перелік дій, вчинених адвокатом адвокатського об`єднання на користь позивача для досягнення мети визначеної додатковою угодою. Так, актом зафіксовано, що разом на виконання договору адвокатом було витрачено 3,5 години юридичної роботи і 0,5 години технічної роботи.

Кожна із зафіксованих актом виконаних робіт (дій) стосується розгляду апеляційної скарги і спрямована на досягнення мети позивача.

Матеріалами справи підтверджується виконання саме адвокатом Богомоловим О.О. визначених актом виконаних робіт (дій), всі документи підготовлені і, відповідно, підписані саме вказаним адвокатом.

Оскільки понесені позивачем витрати на правничу допомогу підтверджуються матеріалами справи, відповідач не заявив клопотання про зменшення розміру таких витрат, колегія суддів вважає, що понесені позивачем витрати підлягають покладенню на відповідача у розмірі 6.000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/6874/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №910/6874/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/6874/20.

4. Стягнути з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (03151, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 94, ) на користь Приватного підприємства "Паралеле.Піпед" (61064, м. Харків, вул. Стефенсона, 26, ) 6.000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6874/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

І.П. Ходаківська