РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2021Справа № 910/16694/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Латкрок-Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Л`Кафа Груп"

про стягнення заборгованості і відшкодування збитків в розмірі 92 224,87 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Латкрок-Сервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л`Кафа Груп» про стягнення заборгованості і відшкодування збитків в розмірі 92 224,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором надання послуг з платного користування (прокату) та утримання брудопоглинаючого покриття в належному стані № 2438 від 01.06.2017, в частині здійснення розрахунків та повернення переданих за Актом покриттів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

16.11.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16694/20. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.11.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримана відповідачем 14.12.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 500.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Л`кафа Груп» (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Латкрок-Сервіс» (далі - виконавець, позивач) укладено Договір надання послуг з платного користування (прокату) та утримання брудно поглинаючого покриття в належному стані № 2438 (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику в тимчасове платне користування (прокат) брудопоглинаюче покриття(далі - покриття), що є власністю виконавця, та утримувати покриття в належному стані на умовах, передбачених цим Договором та Додатками до нього. Брудопоглинаючі покриття передаються в тимчасове користування за Актом прийому-передачі покриття в користування.

Деталізований зміст зобов`язань сторін за цим Договором, кількість і розміри покриття визначаються та узгоджуються сторонами у Додатках, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору).

Пунктом 1.3 Договору узгоджено, що замовник зобов`язується прийняти в тимчасове платне користування вищезазначене брудопоглинаюче покриття, та регулярно на умовах, передбачених цим Договором та Додатками до нього сплачувати виконавцю вартість наданих послуг.

Відповідно до п 1.4 Договору по закінченню строку дії Договору або у випадку його розірвання чи припинення, замовник зобов`язується негайно повернути виконавцю належні останньому покриття не пізніше п`яти календарних днів після настання однієї з вище зазначених обставин, а виконавець повернути завдаток за винятком випадків перерахованих у п. 6.3 цього Договору.

Згідно з п. 3.2 Договору обсяг наданих послуг щомісячно оформлюється Актом наданих послуг, який складається в двох примірниках та підписується сторонами.

Якщо протягом 10 календарних днів після розрахункового місяця замовник не зробив письмових зауважень, щодо повноти та якості наданих послуг, то вони вважаються прийнятими, а Акт наданих послуг вважається підписаним замовником, що є підставою для остаточних розрахунків (п. 3.3 Договору).

У відповідності до п. 4.1 Договору вартість надання послуг з платного користування (прокату) брудопоглинаючого покриття визначаються та затверджуються сторонами у Додатку до цього Договору.

За умовами п. 4.3 Договору замовник здійснює оплату вартості послуг після отримання рахунка на оплату та Акти виконаних робіт в термін не пізніше 10 числа місяця, що йде за розрахунковим.

Згідно з п. 5.4 Договору у випадку пропажі чи псування покриття (облиті фарбою, місцями пропалені недопалками цигарок, тощо) замовник сплачує виконавцю вартість (за вирахуванням завдаткового платежу, визначеного сторонами у Додатку до цього Договору) в строк не пізніше трьох банківських днів після настання однієї з вищезазначених обставин.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.05.2018. Якщо по закінченню строку дії цього Договору жодна зі сторін протягом одного місяця письмово не заявить про його припинення, Договір вважається продовженим на тих же умовах і на той же строк (п. 6.1 та п. 6.3 Договору).

Пунктом 6.6 Договору узгоджено, що Договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін за умови невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором іншою стороною. В цьому випадку Договір вважається розірваним по закінченню десяти календарних днів з моменту отримання стороною письмового повідомлення про його розірвання.

Додатком № 15 до Договору сторонами викладено Акт прийому-передачі покриття в користування та Калькуляцію кількості обмінів та вартості послуг.

Звертаючись з позовом до суду, ТОВ «Латкрок-Сервіс» зазначає, що ТОВ «Л`кафа Груп» вартість отриманих протягом січня-липня послуг в повному обсязі не сплатило, в зв`язку з чим за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 63 304,96 грн.

24.09.2020 позивач звернувся до відповідача із Вимогою-претензією вих. № 22/9 від 22.09.2020 у якій вимагав сплатити заборгованість та повідомив про розірвання Договору на підставі п. 6.6 Договору.

Оскільки, відповідачем не повернуто 7 змінних килимів, які були передані за Актом, позивачем також заявлено до стягнення вартість неповернутих килимів у розмірі 16 462,50 грн. на підставі п. 5.4 Договору.

Крім того, у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 5 081,13 грн., штраф у розмірі 6 330,49 грн., 3% річних у розмірі 1 045,79 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з п. 3.2 Договору обсяг наданих послуг щомісячно оформлюється Актом наданих послуг, який складається в двох примірниках та підписується сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами без зауважень та заперечень підписано Акти надання послуг № 591 від 31.01.2020 на суму 23 206,08 грн., № 1279 від 29.02.2020 на суму 18 424,32 грн., № 2017 від 16.03.2020 на суму 11 375,04 грн., № 3258 від 31.05.2020 на суму 5 327,04 грн., № 3738 від 30.06.2020 на суму 11 040,96 грн. та № 4266 від 16.07.2020 на суму 7 137,60 грн.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем прийнято без зауважень та заперечень у період з січня 2020 року по липень 2020 року послуги загальною вартістю 76 511,04 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 4.3 Договору замовник здійснює оплату вартості послуг після отримання рахунка на оплату та Акти виконаних робіт в термін не пізніше 10 числа місяця, що йде за розрахунковим.

Як зазначає позивач, що не спростовано відповідачем, ТОВ «Л`кафа Груп» надані позивачем послуги оплачено частково, на суму 13 206,08 грн.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за отримані послуги в повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Таким чином, відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманих послуг у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 63 304,96 грн.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем відповідачу узгоджених послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 63 304,96 грн.

Щодо вимог про стягнення збитків у розмірі 16 462,50 грн., суд зазначає наступне.

24.09.2020 позивач звернувся до відповідача із Вимогою-претензією вих. № 22/9 від 22.09.2020 у якій, зокрема повідомив про розірвання Договору на підставі п. 6.6 Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 6.6 Договору узгоджено, що Договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін за умови невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором іншою стороною. В цьому випадку Договір вважається розірваним по закінченню десяти календарних днів з моменту отримання стороною письмового повідомлення про його розірвання.

Таким чином, вищевказаною умовою Договору надано право стороні Договору відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час у разі порушення взятих на себе зобов`язань за Договором.

Частиною третьою статті 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Таким чином, оскільки відповідач на підставі п. 6.6 Договору відмовився від Договору, надіславши відповідачу відповідне повідомлення, і як встановлено судом, відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання в частині здійснення розрахунків, що відповідно свідчить про наявність у позивача права на одностороннє розірвання Договору, то Договір є відповідно розірваним з 01.11.2020 з огляду на отримання відповідачем відповідного повідомлення про розірвання Договору, направленого в порядку п. 6.6 Договору - 21.10.2020.

В свою чергу, згідно з п. 5.4 Договору у випадку пропажі чи псування покриття (облиті фарбою, місцями пропалені недопалками цигарок, тощо) замовник сплачує виконавцю вартість (за вирахуванням завдаткового платежу, визначеного сторонами у Додатку до цього Договору) в строк не пізніше трьох банківських днів після настання однієї з вищезазначених обставин.

Як зазначає позивач, ТОВ «Л`кафа Груп» килими змінні 85*150 № граніт в кількості 5 штук вартістю 1 912,50 грн. за 1 штуку та килими змінні 115*200 № граніт в кількості 2 штуки за ціною 3 450,00 грн. за 1 штуку не повернуло, в зв`язку з чим, у відповідача наявний обов`язок зі сплати вартості неповернутих килимів.

Таким чином, оскільки відповідачем не було повернуто, прийняті за Актом прийому-передачі покриття в користування килими змінні 85*150 № граніт в кількості 5 штук вартістю 1 912,50 за 1 штуку та килими змінні 115*200 № граніт в кількості 2 штуки за ціною 3 450,00 грн. за 1 штуку, що відповідачем не спростовано, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість таких килимів, за ціною визначеною в Акті прийому-передачі покриття в користування, загальною вартістю 16 462,50 грн. на підставі п. 5.4 Договору.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки Договір є розірваним, а доказів повернення всіх прийнятих за Актом прийому-передачі покриттів користування матеріали справи не містять, та зазначені обставини відповідачем не спростовані, вимоги про стягнення з відповідача вартості неповернутих та прийнятих за Актом килимів, підлягають задоволенню в розмірі 16 462,50 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 5 081,13 грн., штраф в розмірі 6 330,49 грн., 3% річних в розмірі 1 045,79 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В свою чергу, такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.3 Договору у випадку несвоєчасного та/або не в повному обсязі перерахування замовником плати за надані послуги, до замовник застосовуються наступні санкції:

- пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від розміру простроченого платежу за кожний день такого прострочення;

- у разі, якщо заборгованість замовника перед виконавцем складає суму понад місячної вартості послуг, за цим Договором то замовник окрім санкції встановленої у п. 5.3.1 Договору, додатково сплачує штраф у розмірі 10% від такої суми заборгованості.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 5 081,13 грн.

В свою чергу, оскільки станом на дату подання позовної заяви до суду, за відповідачем обліковувалась заборгованість в розмірі 63 304,96 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 6 330,49 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних за заявлений позивачем період, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 1 045,79 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем також заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 700,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивачем надано Договір про надання правової допомоги № 17/09 від 17.09.2020, укладений між позивачем та АО «Домінус Літіс», Додаток № 1 до Договору, платіжне доручення № 10372 від 21.09.2020 на суму 7 700,00 грн., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 004747 та ордер серія АА № 1057268.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, відповідно до частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак відповідачем будь-яких заперечень щодо не співмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу не висловлено.

Таким чином, враховуючи наявні докази понесення позивачем реальних витрат, як вартості адвокатських витрат, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката, у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Л`Кафа Груп" (02140, м. Київ, вул. Гришка, буд. 8-В; ідентифікаційний код: 40242799) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Латкрок-Сервіс" (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Кірова, буд. 90, оф. 26; ідентифікаційний код: 35875637) заборгованість у розмірі 63 304 (шістдесят три тисячі триста чотири) грн. 96 коп., збитки у розмірі 16 462 (шістнадцять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 50 коп., пеню у розмірі 5 081 (п`ять тисяч вісімдесят одна) грн. 13 коп., штраф у розмірі 6 330 (шість тисяч триста тридцять) грн. 49 коп., 3% річних у розмірі 1 045 (одна тисяча сорок п`ять) грн. 79 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 700 (сім тисяч сімсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 18.01.2021

Суддя О.А. Грєхова