ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці

05 січня 2021 року Справа № 926/2572/20

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Швеця М.В., секретар судового засідання Маковей М.О., розглянувши справу

за позовом Чернівецької міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю «Граніт Плюс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент розвитку міської ради

про стягнення неустойки у сумі 2326931,67 грн.

Представники:

від позивача Іванович Л.Є.

від відповідача адвокат Тарновецький В.І.

від третьої особи Бузіла В.В.

В С Т А Н О В И В :

Чернівецька міська рада звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Граніт Плюс» про стягнення неустойки у сумі 2326931,67 грн та звільнення приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між виконавчим комітетом Чернівецької міської ради в особі директора департаменту економіки Чернівецької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Граніт Плюс» 24.02.2004 року було укладено договір оренди № 37 на нежитлове приміщення розташоване за адресую: м. Чернівці, вул. Головна, 46 загальною площею 2597,80 кв.м під готельний комплекс. 26.02.2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Граніт Плюс» звернулось до департаменту економіки Чернівецької міської ради з пропозицією продовжити договір оренди, проте в продовжені договору було відмовлено, а тому договір припинив свою дію 24.02.2019 року. Приміщення за адресую: м. Чернівці, вул. Головна, 46 станом на 12.10.2020 року не було передано орендодавцю. Позивач на підставі вимог ст. 785 ЦК України та п. 3.12.2 Положення про порядок розрахунку плати за оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернівці, затвердженого рішенням 31 сесії міської ради VI скликання від 27.12.2012 року №700 за несвоєчасне звільнення та передачу майна нарахував відповідачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення за період з 24.02.2019 року по 12.10.2020 року в сумі 2326931 грн.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.11.2020 року справу № 926/2572/20 передано судді Швецю М.В.

Ухвалою суду від 04.11.2020 року позовну заяву Чернівецької міської ради залишено без руху та встановлено позивачу строк у десять днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

17.11.2020 року позивачем через канцелярію суду подано заяву за вх. № 2696 про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.12.2020 року 11:00 год.

27.11.2020 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву за вх. №2857 від з додатками, а також додано докази направлення даного відзиву позивачу. Згідно до відзиву відповідач вважає даний позов необґрунтованим та безпідставним, зважаючи на те, що твердження Чернівецької міської ради щодо припинення договору оренди нерухомого майна №37 від 24.02.2004 року є помилковими, оскільки факт пролонгації (продовження) терміну дії даного договору підтверджується рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.10.2019 року по справі № 926/1406/19, яке набрало законної сили, що виключає можливість застосування статті 785 ЦК України щодо стягнення неустойки за несвоєчасне повернення майна, на яку посилається позивач в своїй позовній заяві, а тому відповідач просить відмовити в задоволенні даного позову.

10.12.2020 року в судовому засіданні у відповідності до ч. 5 ст. 183 ГПК України, судом було оголошено перерву до 16.12.2020 року 12:00 год.

11.12.2020 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив за вх. № 3090, в якій він спростовує доводи представника відповідача, наведені ним у відзиві, тим, що дія договору оренди нерухомого майна №37 від 24.02.2004 року припинилась, а додаткової угоди щодо продовження терміну дії договору між сторонами укладено не було, тому позивач правомірно за несвоєчасне звільнення та передачу майна нарахував відповідачу неустойку за період з 24.02.2019 року по 12.12.2020 року в сумі 2326931 грн.

11.12.2020 року через канцелярію суду від Департаменту розвитку Чернівецької міської ради надійшло клопотання про залучання його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у справі № 926/2572/20 в порядку ст. 50 ГПК України.

Ухвалою суду від 16.12.2020 року розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 05 січня 2021 року 14:30 год.; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент розвитку міської ради.

Ухвалою суду від 05.01.2021 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та розпочати розгляд справи по суті - 05 січня 2021 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позов.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке:

24.02.2004 року між виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, в особі директора департаменту економіки Чернівецької міської ради Бойка І.В. (надалі орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Граніт Плюс» в особі директора Коропецького І.І. (надалі - як орендар, відповідач) було укладено нотаріально посвідчений Договір оренди нерухомого майна № 37, загальною площею 2597,8 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 46, під готельний комплекс.

Пунктом 1.2. Договору оренди нерухомого майна № 37 від 24.02.2004 року визначено, що цей договір укладено строком на п`ятнадцять років, і він діє по 24 лютого 2019 року (включно).

11.05.2004 року між сторонами укладено зміни та доповнення № 1 до договору оренди нерухомого майна №37 від 24.02.2004 року про вилучення з загальної орендованої площі частини приміщень загальною площею 510,10 кв.м та про визначення орендної плати.

Сторони 31.12.2004 року уклали зміни та доповнення № 2 до договору оренди нерухомого майна № 37 від 24.02.2004 року про вилучення частини приміщень загальною площею 54,50 кв.м та визначення орендної плати.

Між сторонами 02.10.2006 року укладено зміни та доповнення -Т/О до договору оренди нерухомого майна № 37 від 24.02.2004 року про коригування орендної плати на індекс інфляції.

Сторони 15.12.2006 року уклали зміни та доповнення № 3 до договору оренди нерухомого майна № 37 від 24.02.2004 року про вилучення з загальної орендованої площі з 15.12.2006 року 20,00 кв.м та визначення орендної плати.

Рішенням виконавчого комітету міської ради від 14.10.2009 року № 733/20 дозволено департаменту економіки міської ради зменшити товариству з обмеженою відповідальністю «Граніт Плюс» нарахування орендної плати за оренду нежитлових приміщень готелю «Київ».

15.10.2008 року між сторонами укладено зміни та доповнення № 4 про зменшення нарахування орендної плати на суму 72400 грн.

30.04.2010 року між сторонами укладено додатковий договір З/О № 5 до договору оренди нерухомого майна №37 від 24.02.2004 року про заміну сторони договору з виконавчого комітету міської ради на департамент економіки міської ради.

27.04.2012 року між сторонами укладено додатковий договір про заміну сторони та погашення заборгованості по орендній платі та пені.

17.04.2013 року між сторонами укладено додатковий договір № 2 про погашення заборгованості по орендній платі.

18.06.2014 року між сторонами укладено додатковий договір № 3 про суборенду приміщення.

Листом від 07.02.2019 року позивач повідомив відповідача про необхідність надання оцінки об`єкта оренди для продовження дії Договору.

26.02.2019 року відповідач звернувся до позивача із листом щодо пролонгації Договору.

26.03.2019 року позивач направив відповідачеві листа про припинення дії Договору та звільнення орендованого приміщення.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди комунального майна станом на лютий-березень 2019 року були передбачені статтею 764 Цивільного кодексу України, статтею 284 Господарського кодексу України та статтею 17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна».

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно частини 4 статті 284 Господарського кодексу України у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічне норма міститься в ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» згідно якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 4.1. Постанови Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 року №12 роз`яснено, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. При цьому, оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Отже, місячний строк після закінчення терміну дії договору, у розумінні приписів ст.764 ЦК України, ч.4 статті 284 ГК України, ч. 2 ст. 17 «Про оренду державного та комунального майна» розпочався 25.02.2019 року і закінчився 24.03.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що Департамент розвитку Чернівецької міської ради звернувся до позивача щодо припинення дії спірного договору тільки 26.03.2019 року, тобто після строку, визначеного приписами ст. 764 ЦК України, ч. 4 статті 284 ГК України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Таким чином, Договір оренди нерухомого майна №37 від 24.02.2004 року є продовженим на тих самих умовах і на той самий строк на який він був укладений, а саме на 15 років, починаючи з 25.02.2019 року по 24.02.2034 року.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25.01.2018 року (справа №907/151/17), від 21.02.2018 року (справа №914/719/17), від 05.06.2018 року (справа №904/8389/17), від 15.08.2018 року (справа №923/1142/17), від 11.09.2018 року (справа №925/1321/17), від 11.12.2018 року (справа №920/120/18), від 29.01.2019 року (справа №910/321/18), від 23.04.2019 року (справа №904/2997/18), від 30.06.2020 року (справа №904/7826/17).

Проте, Чернівецька міська рада у своїй позовній заяві стверджує, що Договір оренди нерухомого майна № 37 від 24.02.2004 року припинив свою чинність 24.02.2019 року.

Однак, як встановлено судом, 19.06.2019 року Чернівецькою міською радою, реалізуючи своє право, зазначене в ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, було подано позовну заяву до Господарського суду Чернівецької області про примусове звільнення товариством з обмеженою відповідальністю «Граніт Плюс» приміщення, загальною площею 2597,8 кв.м., яке знаходиться у м. Чернівці, по вул. Головна, 46, що орендує ТОВ «Граніт Плюс» згідно Договору оренди нерухомого майна № 37 від 24.02.2004 року.

За результатом розгляду справи №926/1406/19, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що договір оренди нерухомого майна № 37 від 24.02.2004 року діяв до 24.02.2019 р., тобто з 25.02.2019 р. по 24.03.2019 р. позивач повинен був повідомити відповідача про заперечення щодо поновлення договору на новий строк, таке заперечення позивач направив відповідачеві лише 26.03.2019 р., а відтак Договір є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором від 24.02.2004 р., отже у задоволенні позовних вимог Чернівецької міської ради до ТОВ «Граніт Плюс» про примусове звільнення приміщення, які розташовані за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 46 - було відмовлено.

Згідно частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на зазначене, не потребують доказуванню обставини, що стосуються пролонгації Договору оренди нерухомого майна №37 від 24.02.2004 року, оскільки факт продовження дії даного договору на тих самих умовах і на той самий строк, на який він був укладений, встановлений рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.10.2019 року, яке набрало законної сили.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Граніт Плюс» неустойки, позивач в якості правової підстави для стягнення неустойки посилається на положення частини 2 статті 785 ЦК України.

Разом з тим, можливість застосування судом частини 2 статті 785 ЦК України щодо стягнення неустойки за час прострочення повернення орендованого майна пов`язується із фактом припинення терміну дії Договору оренди майна згідно якого таке майно передавалося в оренду.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог Чернівецької міської ради до ТОВ «Граніт Плюс» про виселення із нежитлових приміщень, які ТОВ «Граніт Плюс» орендує згідно Договору оренди нерухомого майна № 37 від 24.02.2004 року по вул. Головній, 46, в м. Чернівці було відмовлено, оскільки Договір оренди нерухомого майна № 37 від 24.02.2004 року є пролонгованим (продовженим), то підстав для стягнення неустойки за несвоєчасне повернення майна немає.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що факт пролонгації терміну дії Договору оренди нерухомого майна № 37 від 24.02.2004 року виключає можливість застосування статті 785 ЦК України щодо стягнення неустойки за несвоєчасне повернення майна, а тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із безпідставністю.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що і Європейський суд з прав людини, рішення якого згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнаються джерелом права в України, неодноразово вказував, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (справа «Трофимчук проти України» §54 рішення від 28 жовтня 2010 року, справа «Серявін та інші проти України» § 58 рішення від 10 лютого 2010 року), отже інші доводи позивача судом до уваги не беруться, як явно необґрунтовані та такі, що не відносяться до предмету спору.

Судовий збір в сумі 34903,98 грн за приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України у зв`язку з відмовою судом у позові покладається на позивача.

За подання даного позову належить сплатити 34903,98 грн за майнову вимогу (про стягнення неустойки у сумі 2326931,67 грн), проте згідно платіжного доручення 1554 від 19.10.2020 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду було сплачено 36510,39 грн. Розглянувши подану представником позивача заяву про повернення судового збору вх. 45 від 05.01.2021 року , суд дійшов висновку про те, що частину судового збору в сумі 1606,41 грн слід повернути позивачу як надмірно сплаченого на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене та керуючись статтями ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні позову Чернівецької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Граніт Плюс» про стягнення неустойки у сумі 2326931,67 грн відмовити.

2. Повернути Чернівецькій міській (м. Чернівці, Площа Центральна, 1; код 36068147) частину судового збору в сумі 1606,41 грн, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», що був сплачений згідно платіжного доручення 1554 від 19.10.2020 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.01.2021 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027

Суддя М.В. Швець