УХВАЛА

11 січня 2021 року

м. Київ

справа № 904/2684/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Могил С.К.

перевіривши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2020

та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2020

у справі № 904/2684/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центропаркінг"

до:

1) Фізичної особи-підприємця Свіжинського Євгена Анатолійовича;

2) Фізичної особи-підприємця Кириченко Сергія Олександровича;

3) Комунального підприємства "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради;

4) Виконавчого комітету Дніпровської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Дніпровська міська рада,

про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю, визнання недійсним договору про організацію та експлуатацію майданчика для паркування від 01.03.2018 №410 ОП,

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради 02.12.2020 звернулося через Центральний апеляційний господарський суд до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2020 (повний текст складено 17.11.2020) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2020 у справі № 904/2684/19.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями Касаційного господарського суду від 21.12.2020 вказану касаційну скарги передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Мачульський Г.М., Случ О.В.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам ст.ст. 287 - 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами ч. 3 ст. 311 ГПК передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що в разі оскарження судового рішення суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, скаржник має зазначити про відсутність висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням ч. 1, 3 ст. 310 ГПК України.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч. 2 ст. 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Обґрунтовуючи наявність підстав для касаційного оскарження, заявник посилається на п. 3 (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) та п. 4 (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу) ч. 2 ст. 287 ГПК України та зазначає, що скарга подається на підставі п. п 1, 3 ч. 3 ст. 310 ГПК України (суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення спору).

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, скаржник повинен чітко вказати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.

Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України слід зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Водночас, необхідно враховувати, що за змістом п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

У касаційній скарзі хоча і є посилання на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права, однак вона не містить однозначної інформації щодо вимог касаційної скарги, оскільки скаржником не зазначено норму права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду і як наслідок не наведено правової норми, єдину практику застосування якої необхідно сформувати.

При цьому саме лише посилання скаржника, як на підставу для відкриття касаційного провадження, на п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України без зазначення конкретних норм права (пункт, частина, стаття), які, на думку скаржника, неправильно чи з порушенням застосовано судами попередніх інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень, не є належним виконанням приписів п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України.

З огляду на викладене та, враховуючи принцип диспозитивності та принцип рівності всіх сторін перед Законом та судом, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України враховуючи вищевикладені недоліки.

На виконання вимог цієї ухвали скаржнику необхідно чітко вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав) із урахуванням змісту цієї ухвали.

Способом усунення недоліків касаційної скарги є викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

Суд звертає увагу, що уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши Суду докази такого надіслання.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон).

Відповідно до п.п. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону).

Приписами абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 у розмірі 1 921 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі № 904/2684/19 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині вимог до Фізичної особи-підприємця Кириченка Сергія Олександровича, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради. Зобов`язано усунути Товариству з обмеженою відповідальністю "Центропаркінг" перешкоди у здійсненні права власності (права володіння, користування і розпорядження) об`єктом нерухомого майна - спорудами автостоянки загальною площею 4307 кв.м за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, буд. 62г, шляхом зобов`язання Фізичної особи-підприємця Свіжинського Євгена Анатолійовича звільнити вказаний об`єкт нерухомого майна та земельну ділянку, надавши безперешкодний доступ позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Центропаркінг" до зазначеного об`єкту нерухомого майна та земельної ділянки. У задоволенні решти вимог та вимоги щодо усунення Товариству з обмеженою відповідальністю "Центропаркінг" перешкод у здійсненні права власності (права володіння, користування і розпорядження) об`єктом нерухомого майна шляхом зобов`язання Комунальне підприємство "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради звільнити вказаний об`єкт нерухомого майна та земельну ділянку - відмовлено. Визнано недійсним договір від 01.03.2018 №410 ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування", укладений між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Свіжинським Євгеном Анатолійовичем.

В касаційній скарзі заявник просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі № 904/2684/19 скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до: Фізичної особи-підприємця Свіжинського Євгена Анатолійовича, Фізичної особи-підприємця Кириченко Сергія Олександровича, Комунального підприємства "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, отже належною до сплати сумою судового збору за подання касаційної скарги у даному випадку є 7 684 грн (1 921 грн. * 2) * 200%.

В свою чергу, до матеріалів касаційної скарги в якості доказу сплати судового збору додано платіжне доручення від 30.11.2020 № 999 про сплату 5 763 грн. судового збору.

Таким чином, скаржник має доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 1921 грн (7 684 грн - 5 763 грн).

Частиною 2 ст. 292 ГПК України встановлено, що у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Суд вказує на те, що скаржнику необхідно доплатити судовий збір та надати суду документ, що підтверджує сплату 1 921 грн за наведеними нижче реквізитами.

- Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102,

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- Код банку отримувача (МФО): 899998;

- Рахунок отримувача: UA0026007

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

Враховуючи викладене, касаційна скарга Комунального підприємства "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме - заявнику касаційної скарги необхідно: 1) вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав) із урахуванням змісту цієї ухвали, 2) надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у сумі 1 921 грн.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 287, 290, 292 ГПК України, Суд,-

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2020 у справі № 904/2684/19 залишити без руху.

2. Надати Комунальному підприємству "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме - заявнику касаційної скарги необхідно: 1) вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав) із урахуванням змісту цієї ухвали, 2) надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у сумі 1 921 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Могил С.К.