ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.01.2021 Справа № 914/3390/20

Суддя Господарського суду Львівської області Коссак С.М.,

розглянувши заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», м. Київ

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Валентина», смт. Брюховичі, м. Львів

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 58 092,02 грн. заборгованості за договором № 14/ВК від 27.03.2019 року на подачу води із залізничного водопроводу

ВСТАНОВИВ:

На адресу Господарського суду Львівської області від Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», м. Київ надійшла заява про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Валентина» 58 092,02 грн. заборгованості за договором № 14/ВК від 27.03.2019 року на подачу води із залізничного водопроводу.

Подана заява обґрунтована невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Валентина» взятих на себе зобов`язань щодо оплати послуг за договором № 14/ВК від 27.03.2019 року на подачу води із залізничного водопроводу.

На підтвердження факту заборгованості заявником (стягувачем) надано укладений між сторонами договір № 14/ВК від 27.03.2019 року на подачу води із залізничного водопроводу та Акт звірки взаєморозрахунків станом на 21.12.2020 року, підписаний одноособово заявником.

Ознайомившись зі змістом заяви та долучених до неї матеріалів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу; заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Згідно ч. 1, 2 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Так, ч. 3 ст. 150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає форму і зміст позовної заяви, серед іншого передбачено необхідність зазначення вимоги заявника і обставини на яких вони грунтуються (п.4 ч.2 ст. 150 ГПК України) та перелік документів, якими заявник обгрунтовує обставини на яких грунтуються його вимоги (п.5 ч.2 ст. 150 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про видачу судового наказу та і у тексті самої заяви, заявник додає та посилається на договір № 14/ВК від 27.03.2019 року на подачу води із залізничного водопроводу, що укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Валентина" та Акт звірки взаєморозрахукнів. Відповідно до п. 5.1 Договору, договір укладений на термін до 31 грудня 2019 року і набуває чинності з моменту його підписання. Сторони домовились у відповідності до ст. 631 ЦК України застосувати умови цього Договору до правовідносин, що виникли між ними з 01.01.2019 року. Однак, доказів його продовження відповідно до п. 5.2 Договору не подано, а в заяві не зазначено.Також, в Акті звірки взаєморозрахунків між сторонами договору, що підписаний в односторонньому порядку заявником, вказано сальдо на 01.01.2020 року у розмірі 27 684,00грн.

Однак, обставин, які підтверджують факт існування такого сальдо у заяві про видачу судового наказу не значено та доказів на підтвердження його виникнення не надано. Крім цього, заявником не надано доказів і не значено обставин на підтвердження існування взаєморозрахунків (платіжних документів, тощо) між сторонами договору за надані послуги.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 2 ст. 150 ГПУ України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються та перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Таких доказів про існування заборгованості та періоди її нарахування саме у розмірі 58 092,02грн. суду не надано.

Відтак, суд доходить висновку, що форма і зміст заяви про видачу судового наказу не відповідає вимогам п. 4, 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у поданій заяві не зазначено вимоги заявника і обставини на яких вони грунтуються та не подано доказів, якими заявник обгрунтовує обставини на яких грунтуються його вимоги, а тому заява про видачу судового наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» не підлягає задоволенню.

Приписами ч. 2 ст. 152 ГПК України передбачено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно ч. 1 ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ГПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись 12, 147-148, 150, 152-153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за вимогою про стягнення 58 092,02грн. заборгованості за договором № 14/ВК від 27.03.2019 року на подачу води із залізничного водопроводу.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з цих підстав не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі.

Суддя С.М. Коссак