ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2021 р. Справа№ 920/453/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників відповідно до протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу

Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна"

на рішення Господарського суду Сумської області від 24.09.2020 (повний текст рішення складено 06.10.2020)

у справі № 920/453/20 (суддя Котельницька В.Л.)

За позовом Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна"

до:

1. Новослобідської сільської ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд"

про визнання договору оренди землі № 52 від 15.11.2019 недійсним, визнання права володіння і користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Сільськогосподарський споживчий кооператив "Ярославна" звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Новослобідської сільської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд" про визнання договору оренди землі № 52 від 15.11.2019 недійсним, визнання права володіння і користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він відповідно до договору оренди землі від 08.01.2008 року, укладеного між ним та ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки, кадастровий номер :05:001:0394, однак йому стало відомо, що право оренди на вказану земельну ділянку зареєстровано також за ТОВ "Агріпорт-Норд" на підставі договору оренди землі №52 від 15.11.2019 року, укладеного між Новослобідською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд", який серед іншого позивач і просить визнати недійсним.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24.09.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки не можливо встановити дійсні обставини справи щодо укладання договору оренди від 08.01.2008 року у зв`язку зі смертю орендодавця, відсутністю повної інформації щодо укладеного договору в органах Держгеокадастру, органах місцевого самоврядування та наявності факту внесення виправлень в даний договір невідомою особою, у позивача відсутні права на спірну земельну ділянку за кадастровим номером :05:001:0394, а в діях відповідачів відсутні порушення вимог земельного та цивільного законодавства щодо укладення спірного договору оренди землі від 15.11.2019 року.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Сільськогосподарський споживчий кооператив "Ярославна" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 24.09.2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та не обґрунтованим. Зокрема скаржник вважає, що місцевим господарським судом не встановлено обставин хто та на якій підставі є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0394 загальною площею 1, 9022 га. Позивач також наголошує, що оскільки на момент укладання договору оренди землі від 08.01.2008 року зазначення кадастрового номеру не визнавалось істотною умовою договорів оренди землі, відтак наявність або відсутність кадастрового номеру не може впливати на правомірність такого договору. При цьому на думку скаржника суд першої інстанції неправомірно не застосував ст. 204 Цивільного кодексу України, якою закріплено презумпцію правомірності правочину. Відповідно, скаржник зазначає, що оскільки договір оренди землі від 08.01.2008 року є правомірним, то й право оренди набуте за ним, є дійсним та має бути визнане.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна" на рішення Господарського суду Сумської області від 24.09.2020 року, розгляд справи призначено на 16.12.2020 року.

07.12.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд", відповідача-2 у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення та клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Білопільському районному суді Сумської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Судове засідання 16.12.2020 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Мальченко А.О. у відпустці з 16.12.2020 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2020 року розгляд справи призначено на 13.01.2021 року.

04.01.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від адвоката Каліон Анастасії Альбертівни, представника Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна", позивача у справі, надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

05.01.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд", відповідача-2 у справі, надійшло клопотання про участь в засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Білопільського районного суду Сумської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2021 року клопотання Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріпорт-Норд" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

В судовому засіданні 13.01.2021 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача 2 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача 1.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-СМ №047728 від 15.12.1999 року ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,67 га. (а.с. 60-61).

08.01.2008 року між Сільськогосподарським споживчим кооперативом "Ярославна" (орендар) та ОСОБА_1 (орендодавець) укладено договір оренди землі, договір зареєстровано ДЗК м. Путивль, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 09.01.2008 року № 12. (далі - договір 1; а.с. 13-14).

Згідно з пунктом 2 договору 1 в оренду передається земельна ділянка площею 1,903 га за кадастровим номер :05:001:0394.

При цьому колегія суддів підкреслює, що запис щодо кадастрового номеру земельної ділянки до п. 2 договору 1 зроблено шляхом дописування письмово ручкою.

Пунктом 8 договору 1 встановлено, що зазначений договір укладено на 20 років; після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк; у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Тобто договір 1 діє до 08.01.2028 року.

Згідно з п. 38 договору 1 перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки площею 1,9022 га за кадастровим номер :05:001:0394 була зареєстрована 22.10.2019 року на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 16.08.2019 року. (а.с. 62).

В матеріалах справи наявний лист №487/21.12-25 від 14.04.2020 року Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Путивльського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану в якому зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла у 2011 році. (а.с. 20).

28.02.2020 року від державного реєстратора Анохіна С.В. позивач отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 51377164, зі змісту якого вбачалось, що наявні суперечності між заявленими позивачем правами та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме: право оренди зазначеної земельної ділянки зареєстровано за іншим правонабувачем. (а.с. 17).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - земельна ділянка за кадастровим номером :05:001:0394 зареєстрована 26.11.2019 року за ТОВ "Агріпорт-Норд" відповідно до договору оренди землі № 52 від 15.11.2019 року, укладеного з Новослобідською сільською радою. (а.с. 18).

27.04.2020 року за № 6 було надіслано адвокатський запит до Відділу у Путивльському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, відповідно до якого адвокат просив надати інформацію чи містить Державний реєстр земель запис від 09.01.2008 року № 12 про реєстрацію договору оренди землі, укладеного між Сільськогосподарським споживчим кооперативом "Ярославна" та ОСОБА_1 . (а.с. 21).

28.04.2020 року Відділом у Путивльському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надано лист № 76/109-20 про наданні інформації, за яким повідомлено, що згідно з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, Розділів 4АА 008842 Записи державної реєстрації договорів оренди землі, був зареєстрований договір оренди землі Путивльським районним реєстраційним відділом Сумської регіональної філії ДПЦ ДЗК від 09.01.2008 року за № 12 договір оренди землі, укладений між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ССК "Ярославна", земельна ділянка загальною площею 1,903 га, кадастровий номер не зазначено. У зв`язку з тим, що Путивльським районним реєстраційним відділом Сумської регіональної філії ДПЦ ДЗК не було передано в повному обсязі відомості договорів оренди, інформація може бути неповною. (а.с. 22).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Новослобідської сільської ради від 22.03.2019 року затверджено акт виявлених земельних ділянок, в якому земельна ділянка площею 1,9032 (власник ОСОБА_1 ) належить до складу спадщини, яка не прийнята та не переоформлена. (зворот а.с. 85).

В матеріалах справи також наявний акт виявлення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області від 20.03.2019 року із описом земельних ділянок, які входять до складу спадщини, яка не прийнята та не переоформлена, виявлених в процесі роботи комісії, з яких зокрема вбачається, що земельна ділянка (№ паю НОМЕР_1 , площею 1, 9032, власник ОСОБА_1 ) не прийнята у спадщину. (а.с. 86-89).

15.11.2019 року між ТОВ "Агріпорт-Норд" (орендар) та Новослобідською сільською радою Путивльського району Сумської області (орендодавець) укладено договір оренди землі № 52. (далі - договір 2; а.с. 25-26).

Відповідно до п. 1 та п. 2 договору 2 орендодавець надає, а орендар приймає на підставі рішення сесії Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області від 13.11.2019 року в строкове платне користування не витребувану земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 1,9022 га (у тому числі рілля 1,9022 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :05:001:0394, яка розташована за межами населених пунктів на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області.

Пунктом 8 договору 2 встановлено, що даний договір укладено на 10 (десять) років або до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на відповідну земельну ділянку або до набрання законної сили рішення суду про визнання спадщини відумерлою у разі державної реєстрації права власності на орендовану земельну ділянку дія договору припиняється. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити договір на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

18.05.2020 року за супровідним листом судом першої інстанції направлено до виконання Путивльському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Схівдного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ухвалу суду від 18.05.2020 року № 920/453/20. (а.с. 41).

21.05.2020 року Путивльський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надіслав суду лист № 618/21.12-25 про наданні інформації про актовий запис про смерть громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої у 2011 році, у якому зазначив, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян по Путивльському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Схівдного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відсутня дана інформація, разом з тим, смерть зазначеної громадянки зареєстровано виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. (а.с. 44).

Отже спір у даній справі виник на думку позивача у зв`язку з тим, що право оренди на підставі договору оренди землі від 08.01.2008 року у позивача виникло раніше аніж було укладено договір оренди землі від 15.11.2019 року та не припинилось.

Місцевий господарський суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог зазначив, що з матеріалів справи неможливо встановити обставини щодо укладання договору оренди землі від 08.01.2008 року у зв`язку зі смертю орендодавця, відсутністю повної інформації щодо укладеного договору в органах Держгеокадастру, органах місцевого самоврядування та наявності факту внесення виправлень в даний договір невідомою особою, а тому на думку суду першої інстанції вказані обставини свідчать про відсутність у позивача права на спірну земельну ділянку за кадастровим номером :05:001:0394.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вже було зазначено вище, позивач уклав з ОСОБА_1 договір оренди землі від 08.01.2008 року, який зареєстровано ДЗК м. Путивль, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 09.01.2008 року № 12. (далі - договір 1; а.с. 13-14). Вказаний договір відповідно до п. 8 укладено на 20 років, тобто до 2028 року.

Спірна земельна ділянка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-СМ №047728 від 15.12.1999 року належить ОСОБА_1 , якій було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,67 га. (а.с. 60-61).

Згодом, у 2011 році ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що вбачається з листа №487/21.12-25 від 14.04.2020 року Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Путивльського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану (а.с. 20) та листа № 618/21.12-25 Путивльський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про наданні інформації про актовий запис про смерть громадянки ОСОБА_1 (а.с. 44).

Новослобідська сільська рада в свою чергу, рішенням від 22.03.2019 року затвердила акт виявлених земельних ділянок, з якого зокрема вбачається, що земельна ділянка, яка належала ОСОБА_1 , площею 1,9032 належить до складу спадщини, яка не прийнята та не переоформлена.

Колегія суддів звертає увагу, що у позивача відповідно до договору оренди землі від 08.01.2008 року перебувала в оренді земельна ділянка площею 1,903 га, яка належала на праві власності ОСОБА_1 , при цьому відповідачем 1 затверджено акт виявлених земельних ділянок, яким встановлено, що саме земельна ділянка, яка належала ОСОБА_1 , площею 1,9032 належить до складу спадщини, яка не прийнята та не переоформлена.

З підстав викладеного вбачається, що мова йде про одну й ту саму земельну ділянку.

При цьому висновки суду першої інстанції щодо різної площе земельної ділянки у договорі 1 та договорі 2 не спростовують того факту, що мова йде про одну й ту саму земельну ділянку.

Колегія суддів також зазначає, що матеріали справи не місять технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 16.08.2019 року, розроблену ТОВ «Новий вимір».

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Тобто саме на сторін покладається обов`язок доведення своїх обставин та вимог, а також відповідно надання доказів на їх підтвердження.

Однак, відповідачами не надано доказів на спростування того, що предметом договору 1 та договору 2 є різні земельні ділянки.

При цьому, відповідач 15.11.2019 року укладає договір оренди землі № 52 відповідно до, якого передає в оренду на підставі рішення сесії Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області від 13.11.2019 року (відсутнє в матеріалах справи) в строкове платне користування не витребувану земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :05:001:0394, загальною площею 1,9022 га. (а.с. 25-26). Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до п. 8 договору вказану земельну ділянку передано в оренду до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на відповідну земельну ділянку або до набрання сили рішення суду про визнання спадщини відумерлої. При цьому в акті виявлення земельних ділянок від 20.03.2019 року, які входять до складу спадщини, які не прийняті та не переоформлені і не прийняті у спадщину, зазначена лише одна земельна ділянка площею 1,9032, яка належить ОСОБА_1 . Тобто предметом договору 2 є земельна ділянка, яка належала ОСОБА_1 померла у 2011 році, загальною площею 1,9022 га.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що у даному випадку колегія суддів звертається до принципу більшої вірогідності, до якого вже звертався Верховний суд, зокрема, у Постанові Верховного Суду у справі № 921/319/17-г/11(11/Б-1042(337/7-10) від 12.04.2018 року у справі за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області до ВАТ "Бучацький цукровий завод" про визнання права власності на нежитлову будівлю хлораторної. Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання».

В практиці Європейського суду з прав людини також трапляються рішення, в яких суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 р. (заява № 59166/12) Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський суд з прав людини наголошує, що «У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

У даному випадку принцип більшої вірогідності у сукупності з принципом розумності надає можливість колегії суддів встановити, що відповідно до договору оренди землі №52 від 15.11.2019 року ТОВ "Агріпорт-Норд" передано в оренду земельну ділянку, яка належала ОСОБА_1 та була передана позивачу в оренду на підставі договору оренди землі від 08.01.2008 року. При цьому, колегія суддів приймаючи даний висновок виходить з наявних у матеріалах доказів, а саме державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-СМ №047728 від 15.12.1999 року (а.с. 60-61), а також враховує те, що відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 02.12.2020 року власником земельної ділянки за кадастровим номером :05:001:0394 (земельна ділянка передана в оренду за договором оренди землі №52 від 15.11.2019 року) є ОСОБА_1 .

19.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли», яким внесено зміни у ряд положень Земельного та Цивільного кодексів України, Закону України «Про оренду землі». Внесеними змінами урегульовано порядок набуття органом місцевого самоврядування правового статусу управителя відумерлої спадщини у разі, якщо до її складу входить земельна ділянка.

Так, зокрема, частину першу статті 1285 ЦК України доповнено абзацом другим, згідно з яким у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки".

Поряд з цим, ч.1 ст.1277 ЦК України передбачає, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Тобто чинним законодавством у відповідача 1 є не право, а обов`язок подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою в разі відсутності спадкоємців.

Відповідно до п. 34 ч. 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону щодо регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить: а) розпорядження землями територіальних громад; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Крім того відповідно до ч. 5, п. в, ст. 83 Земельного кодексу України територіальні громади набувають землю у комунальну власність зокрема у разі прийняття спадщини або переходу в їхню власність земельних ділянок, визнаних судом відумерлою спадщиною.

Вищезгаданим Законом доповнено також частину 5 статтю 4 Закону України «Про оренду землі», яка визначає, що орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, є особа, яка управляє спадщиною.

Особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, про що обов`язково зазначається у договорі оренди земельної ділянки (частина 6 статті 19 Закону України "Про оренду землі").

Таким чином, з наведених приписів вбачається, що орган місцевого самоврядування, яким є в тому числі і селищна рада, з набуттям чинності цим законом може виступати орендодавцем земельної ділянки, як особа яка управляє спадщиною за певних умов, у разі набуття нею правового статусу управителя відумерлої спадщини, а також в разі не перебування такої земельної ділянки в оренді.

Згідно з ч. 1, ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При цьому, матеріали справи не місять доказів того, що відповідач 1 через 8 років після смерті ОСОБА_1 звернувся до суду про визнання відумерлої спадщини.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний лист № 76/109-20 Відділу у Путивльському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 28.04.2020 року про надання інформації з якого вбачається, що згідно з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, Розділів 4АА 008842 Записи державної реєстрації договорів оренди землі, був зареєстрований договір оренди землі Путивльським районним реєстраційним відділом Сумської регіональної філії ДПЦ ДЗК від 09.01.2008 року за № 12 договір оренди землі, укладений між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ССК "Ярославна", земельна ділянка загальною площею 1,903 га, кадастровий номер не зазначено. У зв`язку з тим, що Путивльським районним реєстраційним відділом Сумської регіональної філії ДПЦ ДЗК не було передано в повному обсязі відомості договорів оренди, інформація може бути неповною. (а.с. 22).

Тобто, в управлінні Держгеокадастру наявна інформація про існування договору оренди землі спірної земельної ділянки, однак відповідач 1 не зважаючи на це, не прийнявши спірну земельну ділянку в управління та згодом у власність, як того вимагає чинне законодавство, передав земельну ділянку в оренду ТОВ «Агріпорт-Норд» без належних на то підстав, оскільки вказана земельна ділянка перебуває в оренді у позивача до 2028 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина третя статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Враховуючи той факт, що договір оренди 1 був укладений до 01.01.2013 року (08.01.2008 року) та реєстрація договору оренди була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, то право на оренду спірної земельної ділянки у позивача не момент передачі земельної ділянки відвідачу 2 в оренду є дійсним.

Крім того, колегія суддів бере до уваги принцип презумпції правочину, встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України, а матеріли справи не містять доказів визнання недійсним в судовому порядку договору оренди від 08.01.2008 року укладеного між Сільськогосподарським споживчим кооперативом "Ярославна" та ОСОБА_1 (орендодавець) .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частини перша та друга статті 15 ЦК України).

Якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем.

У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. В іншому випадку в позові слід відмовити.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі №610/1030/18.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202, частини 2 статті 203, статей 205, 207, 237 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З аналізу вищевказаного, колегія суддів констатує, що оскаржуваним договором оренди землі №52 від 15.11.2019 року надано відповідачу 2 в оренду земельну ділянку, власник якої помер, а спадкоємці за законом чи заповітом відсутні чи не прийняли спадщину, при цьому відповідач-1, який зобов`язаний був прийняти в управління та визнати спадщину відумерлою земельну ділянку, що знаходиться в оренді у позивача відповідно до договору оренди землі від 08.01.2008 року до 2028 року, не здійснив цього, та не мав права розпоряджатися земельною ділянкою, яка перебуває в оренді у позивача (ч. 6, ст. 19 Закону України «Про оренду землі»), що свідчить про відсутність повноважень та підстав для передачі земельної ділянки кадастровий номер :05:001:0394 ТОВ «Агріпорт-Норд», а тому колегія суддів дійшла висновку про визнання недійсним договору оренди №52 від 15.11.2019 року, укладеного між Новослобідською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агріпорт-Норд» (земельна ділянка кадастровий номер :05:001:0394, номер запису про реєстрацію права оренди номер 34325653).

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до п.38 договору 1 перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Також відповідно до ч.. 4, ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Тобто в будь-якому випадку, навіть й при належному дотриманні відповідачем 1 вимог законодавства щодо належного приймання спірної земельної ділянки в управління та згодом у власність, право позивача, як орендаря за договором оренди землі від 08.01.2008 року не припиняється.

Відтак, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи встановлено наявність існуючого на момент винесення рішення у даній справі права орендаря у позивача відповідно до діючого договору оренди землі від 08.01.2008 року, тобто права володіння земельною ділянкою на умовах орендаря.

Посилаючись на виникнення титульного (законного) володіння, колегія суддів зазначає, що під титульним володінням вона розуміє юридичний факт панування володільця над річчю, який виник із передбачених законом підстав і безумовно визнається і захищається національним законодавством. Положеннями діючого ЦК України законне володіння, з огляду на надання такому володінню цивільного захисту, тотожного захисту речового права, іменується «правом володіння».

Зокрема, п.1 ч.1 ст. 395 ЦК України встановлено, що право володіння є одним з речових прав на чуже майно.

Частиною третьою ст. 397 ЦК України встановлено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, зокрема право володіння, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на зміст гл. 29 ЦК України та ч.2 ст. 16 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що закон надає титульному володільцю той самий перелік способів цивільного захисту, що й власнику. Відповідно, цивільний захист титульного володіння може полягати у визнанні певного речового права судом.

Оцінюючи вимогу позивача про визнання за ним права володіння і користування спірною земельною ділянкою, колегія суддів керується обов`язковою вимогою до рішення суду, яким надається цивільний захист, а саме критерієм ефективності, встановленим ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, ст. 13 Конвенції містить вимогу про те, що засіб правового захисту повинен бути достатньо ефективним, щоб задовольняти вимоги цієї статті: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Опираючись на це міркування, колегія суддів приходить до висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання права володіння і користування спірною земельною ділянкою враховуючи наявність порушеного права позивача внаслідок укладання спірного договору оренди між відповідачами дійсно є ефективним.

При цьому, заявлена позовна вимога в жодній частині не суперечить цивільному закону.

Зокрема, законне володіння, яке досліджено колегією суддів у даному спорі, за своїм обсягом є ширшим, аніж правомочності володіння та користування, тому повністю охоплює собою визначення права користування.

Так, досліджуючи умови законного володіння у даному спорі, колегія суддів встановила, що договір оренди землі від 08.01.2008 року укладений між позивачем та ОСОБА_1 є дійсним до 2028 року.

Аналіз наведеного свідчить про те, що обсяг прав і обов`язків титульного володільця (позивача) за договором оренди землі від 08.01.2008 року повністю охоплює речове право постійного користування, визначене ст. 93 та ст. 95 ЗК України, зокрема, надає позивачу у даному спорі можливість як строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, а також самостійно господарювати на землі.

За таких умов колегія суддів зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання за Сільськогосподарським споживчим кооперативом «Ярославна» право володіння і користування земельною ділянкою кадастровий номер :05:001:0394, площею 1,9022 га, що знаходиться на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, котрі виникли на підставі договору оренди землі віл 08.01.2008 року укладеного між Сільськогосподарським споживчим кооперативом «Ярославна» та ОСОБА_1 відповідає критерію ефективності і не суперечить національному цивільному закону, в силу чого позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення господарського суду Сумської області від 24.09.2020 року у справі № 920/453/20 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна" підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна" на рішення Господарського суду Сумської області від 24.09.2020 року у справі №920/453/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 24.09.2020 року у справі № 920/453/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким:

« 1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати за Сільськогосподарським споживчим кооперативом «Ярославна» право володіння і користування земельною ділянкою кадастровий номер :05:001:0394, площею 1,9022 га, що знаходиться на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, котрі виникли на підставі договору оренди землі віл 08.01.2008 року укладеного між Сільськогосподарським споживчим кооперативом «Ярославна» та ОСОБА_1 .

2. Визнати недійсним договір оренди №52 від 15.11.2019 року, укладеного між Новослобідською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агріпорт-Норд» (земельна ділянка кадастровий номер :05:001:0394, номер запису про реєстрацію права оренди номер 34325653).

3. Стягнути з Новослобідської сільської ради (41530, Сумська обл., Путивльський район, с. Нова Слобода, вул. Першотравнева, 3, ) на користь Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна" (41541, Сумська обл., Путивльський район, с. Скуносове, вул. Калинівка, 1, корпус А, ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири гривні) 00 коп.»

3. Стягнути з Новослобідської сільської ради (41530, Сумська обл., Путивльський район, с. Нова Слобода, вул. Першотравнева, 3, ) на користь Сільськогосподарського споживчого кооперативу "Ярославна" (41541, Сумська обл., Путивльський район, с. Скуносове, вул. Калинівка, 1, корпус А, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 6 306 (шість тисяч триста шість гривень) 00 коп.

4. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Сумської області.

5. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/453/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.01.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз