ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2021 р. Справа№ 925/2/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 (повне рішення складено 10.09.2020)

у справі № 925/2/20 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод спеціального обладнання"

про стягнення 602 178,77 грн. санкцій за невиконання умов договору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", звернулося в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Завод спеціального обладнання" про стягнення штрафних санкцій за договором поставки від 23.11.2018 №ОД/П-18-1133 НЮ в розмірі 602178,77 грн, в тому числі: 119 112,29 грн пені, 483 066,48 грн штрафу, та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за укладеним між сторонами договором відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з поставки товару у визначений договором строк, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій, обов`язок зі сплати яких передбачено договором та діючим законодавством.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 59 556,15 грн. пені, 241 533,24 грн. штрафу, 4 516,34 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що враховуючи клопотання відповідача та те, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором позивач не зазнав збитків, суд вважає, що нараховані позивачем штрафні санкції є надмірно великими до суми договору, тому з урахуванням прав та господарських інтересів відповідача зменшує їх на 50%, частково задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" - у сумі 59 556,15 грн. пені та 241 533,24 грн. штрафу. В решті вимог позивачеві належить відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду від 31.08.2020, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 у справі № 925/2/20 з урахуванням ст.. 256 ГПК України. Скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 у справі № 925/2/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 59 556,14 грн. пені, 241 533,24 грн. штрафу та 4 516,34 грн. судового збору і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ "Українська залізниця" задовольнити в повному обсязі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод спеціального обладнання" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір в сумі 13 549,04 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, висновки суду щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не відповідають обставинам справи. Апелянт вважає, що відсутність збитків у позивача у зв`язку з невиконанням умов договору поставки не є беззаперечним свідченням наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, оскільки зобов`язання мають бути виконані належним чином. Крім того, як зазначає скаржник, відповідач не довів, що ним було вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення порушення своїх договірних зобов`язань.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 925/2/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 відкрито провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 у справі № 925/2/20 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 26.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2020 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 у справі № 925/2/20 до 10.12.2020.

Судове засідання 10.12.2020 не відбулося, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Гаврилюка О.М. з 01.12.2020 на лікарняному.

28.12.2020, у зв`язку із виходом головуючого судді Гаврилюка О.М. з лікарняного, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про призначення справи № 925/2/20 до розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "ФПК "ГРОСС" проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "Гержик проти України") суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту, з урахуванням основних засад (принципів) господарського судочинства, встановлених ст. 2 ГПК України.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції", "Смірнова проти України").

Зважаючи на викладене вище та той факт, що головуючий суддя Гаврилюк О.М. перебував на лікарняному з 01.12.2020 по 24.12.2020, однак, оцінюючи "розумність" тривалості строку розгляду у даній справі, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, дотриманням принципів рівності та змагальності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про продовження процесуального строку розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 у справі № 925/2/20 та призначення справи № 925/2/20 до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 у справі № 925/2/20. Призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 у справі № 925/2/20 у судовому засіданні 18.01.2021.

Явка представників сторін

Представники позивача та відповідача у судове засідання 18.01.2021 не з`явились.

18.01.2021 від позивача через відділ канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

23.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (замовником, позивач у справі), в особі начальника служби колії регіональної філії "Одеська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Залевського Руслана Юрійовича то головного інженера служби колії регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" Єрємєєва О.Ф., що діють на підставі довіреності від 01.11.2018 №2775, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод спеціального обладнання" (виконавцем - відповідач у справі), в особі директора Турченяка О.В., що діє на підставі Статуту, було укладено договір №ОД/П-18-1133НЮ (надалі - договір, а.с. 5-7), за умовами якого постачальник взяв на себе зобов`язання передати у власність замовника, а замовник зобов`язався оплатити товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток №1 до договору), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Договір підписано за результатами проведеного тендеру на закупівлю.

У пункті 1.2 договору, а також у додатку №1 до договору, визначено найменування товару: Автомобіль спеціалізований GERMES-K-AKR на базі шасі КрАЗ-65053-05 для перевезення вахтових бригад.

Відповідно до пункту 2.1 договору якість товару, що постачається повинна відповідати ТЗ №40876326/006:2018.

Згідно з п. 3.1 договору кількість товару визначається у специфікації (додаток №1 до договору), яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 5.1 договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару не більше 45 календарних днів від дня отримання відповідної заявки замовника, але не пізніше 31.12.2018 з правом дострокового виконання.

Відповідно до пункту 6.4 договору загальна сума по договору становить 2 415 332,40 грн, у тому числі ПДВ 20% - 402555,40 грн.

Згідно з пунктом 7.2 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються замовником протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по постачанню товару, який підлягає оплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Відповідно до пункту 11.1 договору за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за даним договором винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України і цим договором.

У пункті 11.3 договору передбачено відповідальність постачальника за порушення термінів поставки продукції, а саме: у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару, за кожний день затримки; за порушення термінів поставки продукції, передбачених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від суми непоставленої в строк продукції.

Замовник має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань постачальником, при виявленні не конкурентноспроможності на товар, при невідповідності якості поставленого товару встановленим вимогам, при невиконанні пункту 5.1 договору, повідомивши постачальника у строк не менш ніж 20 днів до такого розірвання (пункт 15.2 договору).

Відповідно до пункту 16.2 договору строк його дії цього встановлюється сторонами з моменту його підписання і до 31.12.2018, а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору.

На виконання умов договору, позивач 29.11.2018 направив на адресу відповідача заявку №Пмех-09/1148 на постачання чотирьох одиниць автомобілів спеціалізованих GERMES-K-AKR на базі шасі КрАЗ-65053-05 для перевезення вахтових бригад у терміни та згідно умов передбачених договором (а.с. 9).

Згідно з інформацією з офіційної сторінки Укрпошти заявку отримано відповідачем 07.12.2018 (а.с. 10). Проте, в порушення умов договору, відповідач поставку товару у визначені строки не здійснив, що призвело до невиконання умов договору в повному обсязі.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією від 11.02.2019 №НЮ-09/3 з вимогою сплатити штрафні санкції на загальну суму 586 120,80 грн та попереджено про звернення до суду у випадку невиконання даної претензії (а.с. 11).

Листом від 05.02.2019 №05/02/1 відповідач повідомив позивача, що Російською Федерацією введені певні обмеження щодо Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" і товариство не зможе виконати свої зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили. У зв`язку з чим товариство проводить роботи з пошуку нових постачальників комплектуючих та матеріалів і проводить дослідження зразків продукції для укладення договорів на поставку, що займе додатковий час. Вказано, що на даний час відповідач готовий здійснити поставку автомобілів у погоджений термін та просить позивача підтвердити готовність прийняти автомобілі та здійснити оплату їх вартості (а.с. 12).

Листом від 19.02.2019 №ПЮ-14/129 позивач повідомив відповідача, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо постачання товару у строк до 31.12.2018, він в односторонньому порядку розриває договір (а.с. 13).

У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором у частині поставки товару у строки, передбачені договором, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За своєю правовою природою договір № ОД/П-18-1133НЮ від 23.11.2018 є договором поставки і відповідає вимогам ст. 712 Глави 54 ЦК України, якою встановлено, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати гроші, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, - є господарським зобов`язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки № ОД/П-18-1133НЮ від 23.11.2018 не оспорюється сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку на момент невиконання відповідачем зобов`язання. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі за своєю правовою природою є відносинами з поставки товарів, на підставі укладеного між сторонами договору. Зазначені правовідносини урегульовані нормами Цивільного кодексу України (загальна норма) та Господарського кодексу України (спеціальна норма). Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Однак, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, останнім не виконано умови договору та не здійснено поставку визначеного у договорі товару.

В подальшому, 19.02.2019 позивач повідомив відповідача, що у зв`язку з невиконанням останнім умов договору щодо постачання товару у строк до 31.12.2018, позивач в односторонньому порядку розриває договір, оскільки не досягнута мета договору.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193, частини 1 статті 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється з згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Відповідальність постачальника за порушення термінів поставки продукції передбачена умовами договору у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару, за кожний день затримки та штрафу у розмірі 20% від суми непоставленої у строк продукції (п. 11.3 договору), у зв`язку із чим, позивач, з посиланням на положення статті 549 ЦК України та пункту 11.3 договору, нарахував відповідачу 119 112,29 грн. пені за період з 01.01.2019 до 19.02.2019 та 483 066,48 грн. штрафу.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем зобов`язання перед позивачем за договором, перевіривши розрахунок сум пені та штрафу, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що суми пені та штрафу у розмірі 119 112,29 грн. та 483 066,48 грн., відповідно, є правильними та обгрунтованими.

Відповідачем, в свою чергу, подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, яке обґрунтоване тим, що позивачем не надано доказів завдання йому збитків, а відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів з метою недопущення господарського правопорушення, що підтверджується листами, доданими до відзиву. Проте позивач відмовився від отримання автомобілів спеціалізованих GERMES-K-AKR на базі шасі КрАЗ-65053-05 для перевезення вахтових бригад та повідомив про одностороннє розірвання договору. Враховуючи надмірно великий розмір штрафних санкцій та підстави, якими було викликано порушення строків виконання зобов`язання, а також відмову позивача від договору та відсутність завданих позивачу збитків, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 80%.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У частині першій статті 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у виді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від якого колегія суддів Верховного Суду не вважає за необхідне відступати при розгляді справи № 922/2772/18.

При цьому зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил статті 86 ГПК України вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.

Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з Відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України) та принципах господарського судочинства відповідно до статті 2 ГПК України.

У даному конкретному випадку при вирішенні питання зменшення штрафних санкцій суд першої інстанції врахував те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 74-79 ГПК України, понесення збитків внаслідок допущеного порушення відповідачем умов договору та значність розміру заявлених санкцій, із чим погодився і апеляційний господарський суд.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду не приймає до уваги посилання скаржника у апеляційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції положень статей, якими врегульовано питання можливості зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки суд першої інстанції, керуючись також внутрішнім переконанням, за наслідками оцінки встановлених обставин справи в сукупності дійшов правльного висновку про те, що даний випадок є винятковим для їх зменшення.

Слід зазначити, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 08.04.2020 у справі № 924/570/19.

Також слід зазначити, що задоволення місцевим господарським судом позовної вимоги про стягнення пені та штрафу частково та зменшення пені та штрафу лише на 50%, у задоволенні яких відповідач просив відмовити на 80%, свідчить про те, що судом першої інстанції враховано матеріальний стан та інтереси як позивача, так і відповідача. Наведеним спростовується посилання скаржника на те, що судом першої інстанції при зменшенні пені та штрафу враховано лише інтереси відповідача.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд першої інстанції підставно скористався наданим статтею 233 ГК України та частиною 3 статті 551 ЦК України правом щодо зменшення розміру штрафних санкцій, забезпечивши баланс інтересів сторін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 у справі № 925/2/20 про часткове задоволення позовних вимог та стягнення 59 556,15 грн. пені та 241 533,24 грн. штрафу законним та таким, що підлягає залишенню без змін.

Натомість колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із висновком господарського суду першої інстанції із присудженою сумою судового збору, яка розрахована пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що у даному випадку спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, зумовлених порушенням строків поставки товару, а підставою для часткового задоволення позову стало зменшення розміру штрафних санкцій за клопотанням відповідача, відтак, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, мають бути відшкодовані за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання позову у даній справі сплачено 9 032,69 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 1774475 від 19.04.2019.

В свою чергу, виходячи з вимог Закону України "Про судовий збір", при поданні позовної заяви у даній справі, враховуючи ціну позову в сумі 602 178,77 грн., судовий збір є обгрунтованим у розмірі 9 032,67 грн., у зв`язку із чим, за результатом розгляду даного спору в першій інстанції, з відповідача підлягає стягненню 9 032,67 грн. судового збору.

За таких обставин, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми судового збору.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми судового збору.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи те, що рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 у справі № 925/2/20 залишено без змін, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця".

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" на рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 у справі № 925/2/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 31.08.2020 у справі № 925/2/20 змінити в частині присудженої до стягнення суми судового збору. В решті рішення - залишити без змін.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод спеціального обладнання" (вул. Прикордонна, 3, с. Іркліїв, Чорнобаївський район, Черкаська область, 19950, ідентифікаційний код 40876326) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код 40081200) 59 556,15 грн. пені, 241 533,24 грн. штрафу, 9 032,67 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.".

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

5. Матеріали справи № 925/2/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Повний текст постанови складено 18.01.2021.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 ГПК України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич