УХВАЛА

м. Київ

11.01.2021Справа № 910/16684/20

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ»

про стягнення 20423,50 грн. матеріальної шкоди.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП, за полісом № АМ 5008918.

Позивачем, крім судового збору, до складу судових витрат також включено витрати на надання правової допомоги у сумі 4000 грн.

Відповідачем 14.12.2020 було подано заяву, у якій відповідач повідомив суд про те, що він сплатив на користь позивача за спірним страховим випадком страхове відшкодування у заявленій сумі, на підтвердження чого надав до матеріалів справи копії платіжних доручень № 24860 від 01.12.2020, № 25186 від 04.12.2020, № 25361 від 07.12.2020 на загальну суму 20423,50 грн.

16.12.2020 від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, оскільки відповідачем були сплачені заявлені до стягнення у цій справі кошти у повному обсязі, а також про здійснення розподілу судових витрат шляхом стягнення з відповідача судового збору та витрат на оплату послуг адвоката.

Судом розглянуто вказану заяву позивача, досліджено матеріали справи та встановлено наступне.

Позивач з метою отримання від відповідача спірної суми коштів (відшкодування виплаченого ним на користь потерпілої особи страхового відшкодування) у липні 2020 року звернувся до відповідача із заявою № 03/2904 від 07.07.2020 про виплату страхового відшкодування за полісом № АМ 5008918, яка із доданими до неї документами, які необхідні для виплати страхового відшкодування на користь позивача, була отримана відповідачем 08.07.2020 та зареєстрована за № 51-6578, що підтверджується копією цієї заяви та вказаний факт відповідачем не заперечується.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відтак, враховуючи вказану норму та зважаючи на те, що відповідачем визнано заявлені позивачем вимоги обґрунтованими, останній повинен був сплатити спірну суму коштів у строк до 06.10.2020 (включно).

Однак, відповідач свій обов`язок у цей строк не виконав, що змусило позивача у листопаді 2020 року звернутися до суду із вказаним позовом.

Відповідачем обов`язок із виплати суми страхового відшкодування на підставі полісу № АМ 5008918 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був виконаний лише у період 01-07 грудня 2020 року, тобто після відкриття провадження у цій справі (11.11.2020).

Відтак, спір між сторонами на момент звернення позивача до суду існував, і порушені права позивача були відновлені відповідачем після звернення із вказаним позовом до суду.

Таким чином, предмет спору на момент винесення цієї ухвали перестав існувати, оскільки порушені права позивача були відновлені самим відповідачем шляхом сплати спірної суми коштів на рахунок позивача.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, провадження у вказаній справі підлягає закриттю.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (частина 4 статті 231 ГПК України).

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат та повернення судового збору з бюджету судом враховане наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, сплачений позивачем судовий збір на підставі вказаного положення Закону підлягає поверненню останньому на підставі його заяви, а не покладенню на відповідача.

Щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, то судом враховано наступне.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019;

- завдання-доручення № 88 від 22.10.2020 до цього Договору;

- платіжне доручення № ID-149576 від 26.10.2020 на суму 4000 грн. та кредитове повідомлення про цей платіж;

- детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг), виконаних за вищевказаним Договором, від 26.10.2020;

- акт приймання-передачі наданої правничої допомоги за цим Договором від 26.10.2020 на суму 4000 грн.;

- ордер від 17.09.2019 на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 6203/10 на адвоката Грідін В.В., та посвідчення цього адвоката.

Таким чином, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу підтверджений належними та допустимими доказами, є обґрунтованим та відповідає критеріям розумності, співмірності із ціною позову.

Частиною 6 статті 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідачем не доведено суду, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не мають характеру необхідності, що їх розмір є нерозумним та невиправданим. Відповідачем не доведено перед судом, що заявлений позивачем розмір таких витрат є необґрунтовано високим, суттєво завищеним та не відповідає існуючим ринковим цінам на аналогічні послуги.

Виходячи із положень чинного законодавства, зокрема зі змісту положень ГПК України, позивач не зобов`язаний обґрунтовувати кількість часу витраченого адвокатом, а лише зобов`язаний підтвердити таку кількість витраченого часу.

Керуючись статтями 46, 126, 129, 231, 234, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 910/16684/20 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про стягнення 20423,50 грн. матеріальної шкоди.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (Україна, 04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда , будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (Україна, 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 32382598) 4000 грн. (чотири тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 235 ГПК України негайно після її оголошення, і може бути оскаржена в порядку та строк встановлені статтями 254-256 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків