СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. Справа № 922/1950/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Полупан Ю.В.

за участю представників:

позивача не з`явився

відповідача Кувакіної Н.В. (положення про самопредставництво, наказ №15-12-20 від 15.12.2020, довіреність № б/н від 15.12.2020), адвоката Крайз О.І. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1599 від 08.10.2008, ордер серія ХВ № від 02.01.2019)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», Харківська область, Нововодолазький район, село Охоче (вх. № 3260 Х/3) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 у справі № 922/1950/20 (суддя Рильова В.В.; додаткове рішення складено та підписано 03.11.2020), ухвалене за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Новакорм» про розподіл судових витрат (вх. № 23734 від 12.10.2020)

за позовом Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», Харківська область, Нововодолазький район, село Охоче

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новакорм», місто Харків

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.10.2020 у справі № 922/1950/20 в задоволенні позову Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новакорм» про визнання недійсним Договору поставки № 01-07 від 01 липня 2016 року відмовлено.

До закінчення судових дебатів у справі представник відповідача зробив заяву про надання доказів на підтвердження розміру понесених Товариством з обмеженою відповідальністю «Новакорм» витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, в порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Враховуючи наведене та керуючись статтею 221 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, в порядку частини шостої статті 238 Господарського процесуального кодексу України, призначив судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 19 жовтня 2020 року і встановив ТОВ «Новакорм» строк для подачі відповідних доказів - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

12 жовтня 2020 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Новакорм» подав до загального відділу діловодства Господарського суду Харківської області заяву (за вх. № 23734), згідно якої просив суд ухвалити додаткове рішення у справі № 922/1950/20, котрим розподілити судові витрати, стягнувши з Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 132244,00 грн.

Позивач у відзиві на заяву ТОВ «Новакорм» (вх. № 24222 від 19.10.2020) заперечував щодо розумності розміру понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши, що така сума є значно завищеною, оскільки перелік наданих правничих послуг не відповідає дійсності.

19.10.2020 Господарським судом Харківської області ухвалено додаткове рішення у справі № 922/1950/20, яким стягнуто з Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новакорм» 56676,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, визнав правомірним стягнення з позивача на користь відповідача на професійну правничу допомогу лише у сумі 56676,00 грн.

Сільськогосподарське приватне акціонерне товариство «Охоче» із додатковим рішенням суду першої інстанції у даній справі частково не згодне, у визначені ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України строки подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 у справі № 922/1950/20 в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 56676,00 грн., а в іншій частині зазначене додаткове рішення просить залишити без змін.

Як на підставу апеляційного оскарження позивач послався на те, що:

-суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення не взяв до уваги доводи, викладені у відзиві на заяву про розподіл судових витрат, оскільки незважаючи на аргументи позивача щодо необхідності повної відмови у заяві про розподіл судових витрат, суд лише частково зменшив суму витрат на професійну правничу допомогу;

-стягнута судом першої інстанції сума витрат на професійну правничу допомогу значно завищена, адже перелік послуг, наданих АО «ЛОУ УОЛВС» не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи;

-сума витрат на правову допомогу, яку задовольнив суд першої інстанції є взагалі не розумною та неспівмірною у порівняні з ринковими цінами адвокатських послуг, адже не можна погодитися з тим, шо вартість послуг за одну годину роботи становить 4723,00 грн. Зазначена сума за одну годину роботи є неспівмірною сумою у порівняні із ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, зокрема, скаржник не погоджується із вартістю складання відзиву на позовну заяву в сумі 42507,00 грн, на що адвокатом було витрачено 9 годин, оскільки вказаний відзив не містить ані посилання на судову практику, ані на практику Європейського суду з прав людини, не містить складних розрахунків сум коштів. Крім того скаржник не згоден із тим, що представник відповідача витратив на участь у судових засіданнях 2 години часу, в той час як за підрахунком позивача, представник іншої сторони у справі не витратив й однієї години на це. Отже, позивач наголошує, що обсяг наданих послуг Адвокатським об`єднанням у суді першої інстанції, витрачений час на надання таких послуг (підготовка справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, тривалість судових засідань) не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також враховуючи те, що їх стягнення становить надмірний тягар для СПрАТ «Охоче».

За наведеного позивач вважає, що витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у повному обсязі мають бути покладені на відповідача.

Окрім цього скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано правові позиції висловлені у постанові Об`єднаної палати верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 904/1169/17; у постанові Верховного Суду від 17.08.2020 у справі № 925/1067/19.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2020 для розгляду справи № 922/1950/20 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги позивача на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 у справі № 922/1950/20 та призначено до розгляду на 12.01.2021 об 11:30 год. Відповідачу запропоновано у строк до 15.12.2020 (включно) подати до суду відзив на апеляційну скаргу. Участь сторін у судовому засіданні вирішено визнати необов`язковою. Сторонам роз`яснено, що неявка їх представників не перешкоджає розгляду справи.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Новакорм» не надходив.

12.01.2021 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 12.01.2021), в якому просить поновити строк на його подання; відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача; оскаржуване додаткове рішення залишити без змін; надати відповідачу можливість довести розмір фактично понесених ним судових витрат, у зв`язку з апеляційним провадженням у справі № 922/1950/20 та можливість долучити докази понесених витрат протягом 5 днів після ухвалення судового рішення та розподілити судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Згідно пункту 4 частини другої статті 263 Господарського процесуального кодексу України відзив на апеляційну скаргу має містити у разі необхідності клопотання особи, що подає відзив на апеляційну скаргу.

В ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 відповідачу було надано строк до 15.12.2020 для подачі відзиву на апеляційну скаргу та відповідних клопотань, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в порядку, визначеному статтею 263 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження у даній справі та призначення її до розгляду на 12.01.2021 відповідач отримав 07.12.2020 (том 1 аркуш справи 230).

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно зі статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки відповідачем не наведено жодних поважних причин його пропуску. Також відповідач не обґрунтував причин, які перешкодили йому в реалізації права подати до суду попередній розрахунок суми судових витрат. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції залишає поданий відповідачем відзив на апеляційну скаргу без розгляду, оскільки його надано поза межами встановленого судом апеляційної інстанції строку в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, без обґрунтованого клопотання про поновлення строку на його подання, через що питання щодо відшкодування судових витрат у зв`язку з апеляційним провадженням у справі № 922/1950/20 судом не розглядається.

В судове засідання 12.01.2021 з`явилися представники відповідача, які надали усні пояснення на апеляційну скаргу позивача.

Позивач явку повноважного представника у судове засідання 12.01.2021 не забезпечив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 269, частини першої статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, виходячи з такого.

Предметом апеляційного оскарження є додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020, яким частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Новакорм» про ухвалення додаткового рішення у справі №922/1950/20 та вирішено зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 56676,00 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд не порушив приписи статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, правильно застосував практику Верховного Суду та дійшов правильного висновку про доведення відповідачем понесених судових витрат і за наявності клопотання іншої сторони зменшив розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 56676,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

-надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

-складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

-представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Також слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Разом із тим, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини частини статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути а репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 902/347/18.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідач заявив до стягнення з позивача 132244,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

В підтвердження понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, ТОВ «Новакорм» надано такі документи:

-копію Договору № 300620/НК про надання правової допомоги від 02.01.2019 із додатком;

-копію Додаткової угоди б/н від 25.06.2020 до Договору № 300620/НК про надання правової допомоги від 02.01.2019;

-копію Додаткової угоди № 5 від 17.07.2020 до Договору № 300620/НК про надання правової допомоги від 02.01.2019;

-копію Акту прийому-здачі наданих послуг від 09.10.2020 за Договором № 300620/НК про надання правової допомоги від 02.01.2019.

Професійна правнича допомога Товариству з обмеженою відповідальністю «Новакорм» від адвокатського об`єднання «ЛОУ УОЛВС» надавалася адвокатом Крайзом Олександром Ігоревичем, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1599 від 14.05.2014, видане Радою адвокатів Харківської області, який має основне місце діяльності в м. Харків. Місцезнаходженням Адвокатського об`єднання «ЛОУ УОЛВС» є м. Харків, вул. Чернишевська, 66, оф. 7.

Дослідивши зазначені документи, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що їх достатньо для встановлення факту надання Адвокатським об`єднанням «ЛОУ УОЛВС» професійної правничої допомоги відповідачу у даній справі, а зазначені докази можуть бути прийняті як належні, тому витрати ТОВ «Новакорм» на професійну правничу допомогу підлягають розподілу, виходячи з такого.

Між Адвокатським об`єднанням «ЛОУ УОЛВС» та (далі - Адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новакорм» (далі - Клієнт) укладено Договір № 300620/НК про надання правової допомоги від 02.01.2019, згідно якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором.

Розділом 4 Договору про надання правової допомоги (пункти 4.1., 4.2., 4.3.) визначено: вартість надання правової допомоги Адвокатським об`єднанням за Договором визначається на підставі попередньої домовленості щодо кожного завдання Клієнта. При розрахунку вартості правової допомоги, вказаної в п. 4.1. даного Договору враховується час, витрачений Адвокатським об`єднанням, його учасниками та співробітниками. За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі Сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням правової допомоги і її вартість. З моменту підписання акту послуги вважаються наданими.

Відповідно до пункту 5.1. Договору надання Адвокатським об`єднанням правової допомоги за Договором здійснюється на підставі додаткових угод до Договору, котрими визначається обсяг послуг, що надаються.

Згідно умов Додаткової угоди № 5 від 17.07.2020 до Договору № 300620/НК про надання правової допомоги від 02.01.2019 Адвокатське об`єднання зобов`язується надати наступні послуги:

-написання відзиву на позовну заяву у справі № 922/1950/20 за позовом СПрАТ «ОХОЧЕ» до ТОВ «Новакорм» про визнання недійсним договору поставки № 01-07 від 01 липня 2016 року;

-складання інших заяв по суті справи та процесуальних документів;

-надання усних консультацій без/з вивченням документів;

-аналіз судової практики;

-супроводження даної справи (участь в судових засіданнях) в Господарському суді Харківської області, тощо. Згідно пункту 2 зазначеного Акту оплата наданих послуг (гонорару) здійснюється Клієнтом наступним шляхом: протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту прийому-здачі наданих послуг.

Відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Між Адвокатським об`єднанням і клієнтом 09 жовтня 2020 року складено Акт прийому-здачі наданих послуг за Договором № 300620/НК про надання правової допомоги від 02.01.2019, згідно якого вартість 1 години надання послуг з урахуванням місячного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року становить 4723,00 грн.

Вартість послуг Адвокатського об`єднання склала 132244,00 грн. зокрема:

-складання відзиву на позовну заяву у справі - 9 годин;

вартість - 42 507,00 грн.;

-надання консультацій без вивчення документів у справі - 4 години;

вартість - 18 892,00 грн.;

-надання консультацій з вивченням документів у справі - 6 годин;

вартість - 23 338,00 грн.

-аналіз судової практики у справі - 7 годин;

вартість - 33 061,00 грн.;

-участь у двох судових засіданнях з урахуванням часу на прибуття до суду та очікування - 2 години;

вартість - 9 446,00 грн.

У Клієнта претензій до якості наданих послуг немає.

Також судом першої інстанції встановлено, що СПрАТ «Охоче» подано відзив на заяву про розподіл судових витрат, в яких останній зазначає, що судові витрати, заявлені ТОВ «Новакорм» є неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, а суми, вказані у Акті прийому-здачі наданих послуг, не відповідають критерію реальності адвокатських витрат та є нерозумними.

Так, СПрАТ «Охоче» зазначило, що залучення відповідачем до участі в процесі АО «ЛОУ УОЛВС» здійснено не для того, щоб отримати кваліфіковану правову допомогу, а з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок позивача.

Суд першої інстанції, проаналізувавши надані Адвокатським об`єднанням «ЛОУ УОЛВС» послуги за Додатковою угодою № 5 від 17.07.2020 до Договору № 300620/НК про надання правової допомоги від 02.01.2019, їх зміст та обсяг, деталізацію затраченого часу на складання відзиву на позовну заяву, аналізу судової практики, надання консультацій без вивчення документів, консультацій з вивченням документів, участь адвоката у судових засіданнях та підтвердження її відповідними доказами, керуючись процесуальними положеннями щодо розподілу судових витрат та загальними засадами господарського судочинства щодо співмірності та розумності судових витрат, дійшов правильного висновку про часткову обґрунтованість заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 922/1950/20 щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Зменшуючи витрати на правничу допомогу та стягуючи зі СПрАТ «Охоче» витрати на правничу допомогу в сумі 56676,00 грн суд першої інстанції виходив з того, що:

-предметом спору у справі № 922/1950/20 за позовом СПрАТ «Охоче» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новакорм» є визнання недійсним Договору поставки № 01-07 від 01 липня 2016 року, тобто позов має немайновий характер;

-даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, а спірні правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України і великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, такі правовідносини не передбачають;

-матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. Так, до відзиву на позовну заяву (із викладеними у ньому обставин правовідносин, який складає 5 аркушів) додано додаткові угоди, видаткові накладні за період з липня 2016 по червень 2018, а також банківські виписки, що підтверджували виконання зобов`язань за спірним Договором. Це всі документи, що були надані відповідачем і стосуються суті спору;

-розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, однак, у даному випадку, враховуючи заперечення СПрАТ «Охоче», оцінивши рівень адвокатських витрат з урахуванням того, чи є їх сума обґрунтованою, суд погодився із позицією СПрАТ «Охоче» та зазначив, що стягнення у даному випадку з позивача 132244,00 грн витрат на правничу допомогу, становитиме надмірний тягар для останнього;

-значний розмір витрат на послуги адвоката в сумі 132244,00 грн не можна вважати обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову (спір немайнового характеру), та значення справи для сторін.

Здійснюючи розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, керуючись критерієм розумності розміру адвокатських витрат, з урахуванням обставин справи, господарський суд першої інстанції абсолютно логічно та правомірно виходив із встановлених домовленостей між адвокатським об`єднанням та відповідачем щодо ставки послуг Адвокатського об`єднання за одну годину у розмірі 4723,00 грн., який визначено сторонами виходячи з місячного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року.

З урахуванням наданих доказів та відповідно до положень частин 1 - 4, 5 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» судом першої інстанції досліджено обсяг наданих послуг та встановлено, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та обсяг виконаних робіт, оскільки адвокат не міг бути необізнаним з позицією позивача у справі, законодавством, яким регулюється даний спір, документами та доводами, якими позивач обґрунтовував свої вимоги та інші обставини, тобто, підготовка цієї справи у суді першої інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Отже, керуючись критеріями розумності, необхідності та співмірності понесених витрат на правничу допомогу, враховуючи заперечення відповідача щодо їх розміру заявленого до відшкодування на суму 132244,00 грн. та доведення позивачем неспівмірності таких витрат, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами у даному конкретному випадку.

При визначенні суми відшкодування судових витрат відповідача суд першої інстанції враховуючи кількість часу, витрачену на відповідні дії Адвокатським об`єднанням - 28 годин, з урахуванням встановлення їхньої дійсності та необхідності, визначився, що є виправданим та в загальній кількості достатнім, об`єктивним і співмірним зі складністю справи розмір цих витрат на загальну суму 56676,00 грн, виходячи із затраченого Адвокатським об`єднанням «ЛОУ УОЛВС» часу у кількості 12 годин, що було б достатнім (3 години написання відзиву на позовну заяву + 2 години аналізу судової практики + 2 години надання консультацій без вивчення документів + 3 години консультацій з вивченням документів + 2 години участі адвоката в судових засіданнях). Залишок понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 105568,00 грн. залишено за ТОВ «Новакорм», на користь якого укладено рішення у справі.

Вказані висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами, оскільки такі дії адвоката відповідають умовам договору про надання правової допомоги, обсягу юридичної і технічної роботи, а також підтверджені належними доказами. 12 годин витраченого Адвокатським об`єднанням часу за ставкою послуг за одну годину у розмірі 4723,00 грн на переконання судової колегії становлять співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 56676,00 грн, а тому саме таку суму суд поклав на позивача, а іншу частину витрат нестиме відповідач.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про невідповідність затраченого представником відповідача часу на участь у двох судових засіданнях, оскільки згідно надано відповідачем акту прийому-здачі наданих послуг на професійну правничу допомогу до цього часу включається як сама участь у судовому засіданні (згідно наявних у справі протоколів судових засідань від 21.09.2020 та від 05.10.2020 1 година), так і час на прибуття представника до суду та очікування судового засідання (1 година).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом детально проаналізовано всі докази, належним чином обґрунтовано зменшення судових витрат із зазначенням, які саме витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню, наведено мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення, а також визначено суму для стягнення правничої допомоги в розмірі 56676,00 грн з належним обґрунтуванням підстав саме для стягнення зазначеної суми.

Судом першої інстанції також враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, судом першої інстанції враховано, що відповідачем доведена неспівмірність витрат, через що є правові підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Крім того судом першої інстанції взято до уваги заперечення позивача проти заявлених витрат відповідача на професійну правничу допомогу та мотивовано, виходячи з конкретних обставин та доказів, рішення про наявність підстав для зменшення витрат.

В контексті застосування статті 129 Господарського процесуального кодексу України щодо підстав зменшення судових витрат суд першої інстанції дослідив заявлений розмір витрат відносно пропорційності його до предмета спору, з урахуванням характеру позовної вимоги.

Так, судом першої інстанції надано належну правову оцінку щодо ціни наданих адвокатом послуг, яка була узгоджена між сторонами шляхом внесення відповідних пунктів в умови договору, та оцінено рівень адвокатських послуг та їх обґрунтованість та пропорційність із предметом спору, який має немайновий характер.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого господарського суду та визнає, що справа № 922/1950/20 є в повній мірі типовою та не складною (не містить окремих нетипових обставин), а тому зважаючи на предмет спору та досвід адвоката, також зазначає про відсутність розумних підстав для покладення на позивача витрати на послуги адвоката у заявленому розмірі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданої послуги із складання відзиву на позовну заяву, аналізу судової практики, надання консультацій без вивчення документів, консультацій з вивченням документів, участь адвоката у судових засіданнях; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача про розподіл судових витрат і стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 56676,00 грн.

Вирішивши питання щодо наданих доказів, всебічно, повно з`ясувавши і перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для її розгляду, суд першої інстанції ухвали обґрунтоване і законне судове рішення щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем при розгляді цієї справи у місцевому господарському суді, тому апеляційна скарга відповідача про скасування зазначеного рішення задоволенню не підлягає.

Під час вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката, принципи рівності та змагальності сторін судом першої інстанції не порушені.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає правових підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції та прийняття іншого рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Охоче», Харківська область, Нововодолазький район, село Охоче на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 у справі № 922/1950/20 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 у справі № 922/1950/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 14.01.2021.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.01.2021

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.М. Пелипенко