ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" січня 2021 р. Cправа № 902/1080/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Шушковій А.П.

За участю представників сторін
позивача: Якимова А.С., довіреність №4.1-01/134 від 18.03.2020;
відповідача: Павич Ю.В., довіреність №2153 від 06.11.2019;
Безсмертна І.О., довіреність №2153 від 06.11.2019
розглянувши у відритому судовому засіданні у приміщення суду матеріали справи
за позовом:Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154)

до:Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

про відшкодування 101400,00 грн збитків в порядку регресу

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 05.11.2020 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява від 05.11.2020 Моторного (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 101400,00 грн.

Ухвалою від 09.11.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом 5 днів з моменту отримання копії даної ухвали суду.

11.11.2020 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява Моторного (транспортного) страхового бюро України про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 10 грудня 2020 року.

25.11.2020 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» на адресу суду надійшла заява б/н від 25.11.2020 представника позивача Якимової А.С. про участь у судовому засіданні 10.12.2020 о 10:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 26.11.2020 задоволено заяву представника Моторного (транспортного) страхового бюро України Якимової А.С. про участь у судовому засіданні 10.12.2020 о 10:00 год. у справі №902/1080/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

08.12.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує.

09.12.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

На визначену судом дату з`явився представник позивача в режимі відеоконференції та представники відповідача.

Суд, оглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, дійшов висновку, що питання визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні та постановив ухвалою від 10.12.2020 продовжити строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, відкласти підготовче засідання на 14.01.21 о 12:00 год., в приміщенні Господарського суду Вінницької області, яке провести в режимі відеоконференції із представником позивача за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

11.01.2021 на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на позовну заяву.

У судове засідання 14.01.2021 до суду з`явились представники відповідача, представник позивача взяла участь у засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Сторони у судовому засіданні заперечили проти можливості мирного врегулювання спору та просили закрити підготовче провадження і призначити справу для розгляду по суті у межах даного судового засідання.

Суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначиення справи №902/1080/20 для розгляду по суті у межах даного судового засідання, яку занесено до протоколу судового засідання.

Представник позивача повністю підтримала позовні вимоги та просила задовільнити позов у повному обсязі, обгрунтовуючи свою позицію наявними у матеріалах справи доказами про призначення винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на посаду водія Військової частини НОМЕР_1 та стверджуючи, що дані докази були надані позивачу самою винною особою.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позову у повному обсязі, при цьому зазначили, що не мають сумнівів щодо наданих представником позивача доказів, незважаючи на відсутність на копіях документів відмітки "З оригіналом згідно".

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним: 20.09.2019 року приблизно о 06 год. 30 хв. на автодорозі М-12 - «Стрий-Тернопіль- Кіровоград-Знам`янка», 386 км., мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «КРАЗ 260», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «МЕRCЕDЕS-ВЕNZ», державний номерний знак « НОМЕР_3 », під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «МЕRCЕDЕS-ВЕNZ», державний номерний знак « НОМЕР_3 », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до Постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2019 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 .

На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відтак, власник пошкодженого автомобіля «МЕRCЕDЕS-ВЕNZ», державний номерний знак « НОМЕР_3 », - ОСОБА_2 23.09.2019 року повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - Позивач, МТСБУ) про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди.

Згідно Звіту автотоварознавчого дослідження 23.12.2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «МЕRCЕDЕS-ВЕNZ», державний номерний знак « НОМЕР_3 », склала: 376 217 (триста сімдесят шість тисяч двісті сімнадцять) грн. 34 коп.

На підставі Наказу №1082 від 30.01.2020 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №989630 від 06.02.2020 року.

Крім того, Позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1 400 (одна тисяча чотириста) грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1154756 від 08.11.2019 року та №989534 від 06.02.2020 року.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав: 101 400 (сто одна тисяча чотириста) грн. 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, водій ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом «КРАЗ 260», державний номерний знак « НОМЕР_2 », в силу виконання службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 .

Відповідач проти позову заперечує, про що вказав у відзиві на позовну заяву та запереченні на позовну заяву, де зокрема зазначив, що не заперечує того факту, що 20.09.2019 року на автомобільній дорозі М-12 мала місце ДТП за участю автомобіля «КрАЗ 260», в.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «МЕRCЕDЕS-ВЕNZ», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . Також, як встановлено Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2019 року вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1 .

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, факт чого підтверджується посвідченням НОМЕР_4 від 25.10.2016 року. Проте, п.13.1. ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідач вважає, що позовна заява не може бути задоволена оскільки:

1. Винуватець ДТП - ОСОБА_1 на момент скоєння дорожньо- транспортної пригоди мав статус учасника бойових дій, а тому відповідно до п.13.1. ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України;

2. Позивачем не надано суду будь-яких доказів, з яких, зі слів позивача, вбачається, що водій ОСОБА_1 на час скоєння ДТП керував транспортним засобом «КрАЗ 260» в.н.з. НОМЕР_2 в силу виконання службових обов`язків, а відповідно до положеннями ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

3. Рішенням Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року у справі № 1-6/2014 розтлумачено положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо належності транспортних засобів і визначено, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, є такі наземні транспортні засоби, якими ці особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі», тобто перелік правових підстав володіння транспортними засобами не є вичерпним, і, як наслідок, учасники бойових дій могли володіти ними як на підставі цивільно- правової угоди, так і на підставі трудового договору, виконуючи свої службові обов`язки і тому подібне.

4. Згідно гт.13.1. ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є учасник бойових дій, який особисто керував транспортним засобом проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

5. Вимога МТ(С)БУ про стягнення додатково понесених витрат на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1400,00 грн. не ґрунтуються на вимогах законодавства, не є шкодою від ДТП у розумінні цивільного законодавства, а тому не може покладатися на Позивача.

6. Позивач належним чином не підтвердив факту здійснення ним регламентної виплати, оскільки копія платіжного доручення, доданого до позовної заяви не підтверджує зарахування коштів на рахунок отримувача.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. За загальними правилом, закріпленим у частині другій статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Приписи ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України встановлюють особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується із нормою ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України та ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 9 статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов`язкового страхування.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу

Відповідно до пунктів 39.1,39.2 статті 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

За змістом пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до пункту "а" статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб «КРАЗ 26» д.н.з « НОМЕР_2 », яким керував ОСОБА_1 , з вини якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, належить Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про ДТП, та відповідачем в порядку ст.ст.13,74 ГПК України не спростовано.

Тобто, Військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, що здійснює експлуатацію належного їй джерела підвищеної небезпеки.

Як зазначалось вище, нормою частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України закріплено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За вказаних обставин, Військова частина НОМЕР_1 є особою, що відповідальна за шкоду, заподіяну ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 20.09.2019, до Моторного (транспортного) страхового бюро України як особи, що здійснила регламентну виплату, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд дослідивши наявні докази у справі дійшов висновку, що станом на момент скоєння ДТП, в результаті якого було завдано шкоди автомобілю «МЕRCЕDЕS-ВЕNZ», державний номерний знак « НОМЕР_3 », водій транспортного засобу ОСОБА_1 в момент ДТП перебував у трудових відносини військової частини НОМЕР_1 , оскільки відповідно до протоколу про притягнення останнього до адміністративної відповідальності працівниками поліції було встановлено, що ОСОБА_1 керував військовою технікою у якості водія даний факт не спростовано відповідачем.

Згідно з частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Факт наявності трудових відносин між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_1 підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема Витягом із наказу №280 від 29.12.2018 про переведення ОСОБА_1 на постійну роботу водієм автотранспортних засобів автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення за його згодою (а.с.87).

Суд вважає безпідставними доводи відповідачів про те, що оскільки винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія транспортного засобу, який має статус учасника бойових дій, а тому відшкодовування шкоди від дорожньо-транспортної пригоди, покладається на МТСБУ, а також на посилання на рішення Конституційного Суду України від 23.12.2014 у справі № 1-6/2014, яким розтлумачено положення п.13.1. ст. 13 Закону 1961-VI, є помилковим, оскільки, дана пільга є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, а у своєму рішенні Конституційний Суд України розтлумачив даний пункт Закону у розрізі поняття "належність" транспортних засобів учасникам бойових дій, інвалідам війни, інвалідам I групи та її види. Так, вказаним рішенням визначено, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь - якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду України № 905/1391/19 від 21.08.2020 зазначено, що ототожнення понять "особа, яка несе відповідальність за завдану шкоду" та "особа, яка завдала шкоду" є помилковим. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Таким чином, статус учасника бойових дій не розповсюджується на відповідальність роботодавця-власника джерела підвищеної небезпеки під час виконання трудової діяльності учасником бойових дій. У даному випадку, судом установлено, що шкоду потерпілому завдано особою під час виконання службових обов`язків.

З огляду на викладене, враховуючи доведеність вини особи, яка перебувала в трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 у вчиненні ДТП, оскільки станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, підтверджуючих здійснення Моторним (транспортним) страховим бюро України виплати у сумі 100 000 грн суд вважає вимогу позивача про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 суми сплаченого відшкодування обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 1400,00 грн додаткових витрат на збір документів та визначення розміру шкоди суд зазначає наступне.

В силу приписів частини першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Як зазначалося вище, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «МЕRCЕDЕS-ВЕNZ», державний номерний знак « НОМЕР_3 », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Для визначення матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу було проведено автотоварознавче дослідження яке було доручено експерту оцінювачу аварійному комісару ОСОБА_3 який здійснює оціночну діяльність на підставі кваліфікаційного свідоцтва аварійного комісара від 20.09.2017 АК-ПК-ТЗ №3840.

За наслідками проведеного дослідження складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу №62404 від 23.12.2019.

Під час проведення вищезазначеного дослідження аварійним комісаром було здійснено збір документів та надння необхідних консультацій, відпрвавлення телеграм зацікавленим особам, виїзд на місце огляду, огляд та опис об`єкта оцінки, фотозйомка пошкоджень, встановлення вартості відновлювального ремонту КТЗ, встановлення вартості КТЗ після ДТП.

У зв`язку з чим були понесені витрати у розмірі 600,00 грн. та 800,00 грн., що підтверджується рахунками №16320 від 23.10.2019 та №16320/1 від 04.01.2020, актами виконаних робіт №16320 та №16320/1.

Позивач здійснив оплату послуг аварійного комісара, що підтверджується платіжними дорученнями №1154756 від 08.11.2019 та №989534 від 06.02.2020.

Таким чином, вимога позивача про стягнення додаткових витрат є правомірною та підлягє задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь позивача та не спростував обґрунтованість заявленої до стягнення суми, позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 завданих збитків в порядку регресу є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 232, 233, 236-238, 240-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) (бульвар Русанівський, 8 , м. Київ, 02154, ) 101 400, 00 грн збитків та 2102,00 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити стронам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня скаладання повного тексту судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга подається у порядку, визначено ст ст. 256,257 ГПК України та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 18 січня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:
1 - до справи
2 - позивачу (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154)
3 - відповідачу (вул. Арсенальна, 1, м. Бар, Вінницька обл., 23000)