ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3157/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від 1 відповідача: не з`явився

від 2 відповідача: не з`явився

від 3 відповідача: не з`явився

від 4 відповідача: не з`явився

від 5 відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду Одеської області від 05.11.2020, суддя в І інстанції Малярчук І.А., повний текст якої складено 05.11.2020 в м. Одесі, про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

у справі № 916/3157/20

за позовом: ОСОБА_1

до відповідачів:

1. Приватного акціонерного товариства "Альбатрос",

2. ОСОБА_2 ,

3. Виконавчого комітету Одеської міської ради,

4. Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації",

5. Приморської районної адміністрації Одеської міської ради

про визнання недійсними договорів, визнання незаконним та скасування розпорядження та рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію, застосування двосторонньої реституції,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Альбатрос", ОСОБА_2 , виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації", Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 06.11.1997р. між ВАТ "АЛЬБАТРОС" (правонаступник ПрАТ "АЛЬБАТРОС") та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Гнатюк Т.А., зареєстрованого в реєстрі за №2-4669;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 09.07.1998р. між ВАТ "АЛЬБАТРОС" (правонаступник ПрАТ "АЛЬБАТРОС") та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Гнатюк Т.А., зареєстрованого в реєстрі за №2-5226;

- визнання незаконним та скасування розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 21.09.2004 р. №3132;

- визнання недійсним свідоцтва про право власності САА №448557, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 29.09.2004р., яким посвідчується право власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 ;

- визнання незаконним та скасування рішення КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" від 11.10.2004р. про реєстрацію права власності право власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 ;

- скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежитлову будівлю АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 7839250, вчиненого КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" 11.10.2004р., номер запису в книзі: 36неж-149;

- застосування двосторонньої реституції, повернення сторін договорів купівлі-продажу, укладених між ВАТ "АЛЬБАТРОС" (правонаступник ПрАТ "АЛЬБАТРОС") та ОСОБА_2 , посвідчених державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Гнатюк Т.А.: від 06.11.1997р., зареєстрованих в реєстрі за №2-4669; від 09.07.1998р., за №2-5226, у первісний стан шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути ПрАТ "Альбатрос" (код 00308258) нежитлові приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , зазначені на плані -" 2-1", " 2", "З", " 4", " 5", " 6", " 7", " 8", " 9", " 10", " 11", " 12", " 13", " 14", " 15", "16", "17", "18", розташовані на першому поверсі, загальною площею 344,4 кв.м., нежитлові приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 72,9 кв.м. та складається з другого поверху: кабінети 1-21, 1-24, 1-25, підсобне приміщення - 1-22, коридор - 1-23, склад -1-26, а ПрАТ "Альбатрос" зобов`язати повернути ОСОБА_2 кошти, отримані за вказаним договором, в загальній сумі 30268грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач є акціонером приватного акціонерного товариства "АЛЬБАТРОС", однак за результатами вивчення копій статуту та протоколів загальних зборів відповідача-1 позивач дійшов висновку, що загальні збори акціонерів відповідача-1 не приймали рішення про відчуження відповідачу-2 нежитлових приміщень вказаних у спірних договорах.

Одночасно в порядку статей 136, 137 ГПК України ОСОБА_1 подав до господарського суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 ;

- заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження) щодо нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , до завершення судового розгляду справи;

- заборони ОСОБА_2 проводити будь-які будівельні роботи з реконструкції та/або капітального ремонту, та/або перепланування нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області та Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради видавати будь-які документи дозвільного характеру, які б давали право на проведення будівельних робіт та заборонити проводити будь-які дії, пов`язані з реєстрацією декларацій про початок робіт, про закінчення робіт та прийомом в експлуатацію щодо нежитлової будівлі АДРЕСА_1 ;

- заборони виконкому Одеської міської ради та Приморській районній адміністрації Одеської міської ради приймати будь-які рішення (розпорядження) про зміну або присвоєння нової адреси нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена заява обґрунтована тим, що оскільки виконання судового рішення в частині реституції можливо тільки у тому разі, якщо спірне майно перебуває у володінні відповідача-2, відчуження спірного майна відповідачем-2 може значно утруднити виконання рішення суду або зробити неможливим його виконання. На даний час у відповідача-2 не має жодних перешкод для того, щоб здійснити відчуження спірного майна. Крім того, позивач вважає, що якщо відповідач здійснить зміни в спірному нерухомому майні, можуть виникнути суттєві труднощі у виконанні рішення суду.

Враховуючи, що арешт майна, заборона здійснювати реєстраційні дії та ремонтно-будівельні роботи не призведе до припинення або до перешкод у господарській діяльності відповідачів, позивач вважав за можливе встановити зустрічне забезпечення у сумі 1000 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.11.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив із того, що позивачем не наведено у заяві про забезпечення позову обставин, що вказують на те, що спірне майно ОСОБА_2 має намір відчужити, або, що вказане майно може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Не додані до заяви про забезпечення позову докази вжиття ОСОБА_2 будь-яких дій, що вказували б на наявність у нього наміру на вчинення вищевказаних дій. Саме лише посилання заявником на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

ОСОБА_1 у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначену ухвалу скасувати як винесену з порушенням процесуального закону та ухвалити судове рішення, яким заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що викладені підстави для відмови не відповідають змісту заяви про забезпечення позову, змісту позовних вимог та діючому процесуальному законодавству.

Скаржник зазначає, що процесуальний закон не передбачає при вирішенні питання про забезпечення позову необхідність надання доказів наявності намірів відповідача здійснити відчуження майна або його зміну, руйнування чи знищення. Наявність таких доказів дає більше підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, але їх відсутність не є підставою для залишення заяви без задоволення. Відповідне обґрунтування наведено апелянтом у заяві про забезпечення позову, воно полягає в викладенні норм процесуального закону та наявність ризиків відчуження спірного майна або його зміни (реконструкції, зміни адреси і таке інше). Суд не врахував висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №910/14149/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18.

Наявність можливості відповідача відчужити майно, на думку апелянта, є достатньою підставою для обґрунтованого припущення того, що відповідач може з великою вірогідністю здійснити таке відчуження, яке, в свою чергу, зробить неможливим виконання рішення суду. Крім того, апелянт у заяві про забезпечення позову звертав увагу суду на те, що арешт майна, заборона здійснювати реєстраційні дії та ремонтно-будівельні роботи не призведе до припинення або перешкод у господарській діяльності відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

При цьому відповідач вказує те, що достатніх та достовірних доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, апелянтом суду не надано і у матеріалах справи вони відсутні.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту (постанова Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 911/396/18). Стверджуючи про необхідність застосування вищевказаних заходів забезпечення позову, позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 має намір відчужити спірне майно, що це майно може зникнути, зменшитись або погіршитись через дії ОСОБА_2 . Доводи апелянта про наявність можливості у ОСОБА_2 відчужити спірне майно є припущеннями. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не може бути достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги усі учасники судового процесу в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

Оскільки частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України апелянт повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, разом з тим належних та допустимих доказів апелянтом суду не надано.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Тобто предметом розгляду є питання наявності правових підстав для вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з приписами ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони:

1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору;

2) емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства;

3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства;

4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Суд, який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідного до предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст.14 ГПК України та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, з урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Таким чином, враховуючи загальні вимоги, передбачені статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки, чим спростовується твердження скаржника про зворотне.

Оскільки у цій справі предметом позову є як вимоги, зокрема про визнання недійсним договору, свідоцтва про право власності, скасування розпорядження, рішення та запису, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, так і вимоги, зокрема про зобов`язання ОСОБА_4 повернути ПАТ «Альбатрос» нежитлові приміщення та зобов`язання ПАТ «Альбатрос» повернути ОСОБА_4 кошти в загальній сумі 30 268 грн., судове рішення у разі задоволення яких вимагатиме примусового виконання, то для задоволення клопотання позивача про забезпечення позову суд повинен дослідити наявність таких підстав для вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Разом з тим, посилання у заяві на те, що на даний час у відповідача-2 не має жодних перешкод для того, щоб здійснити відчуження спірного майна, як на підставу для припущення того, що відповідач може здійснити таке відчуження, що в свою чергу зробить неможливим виконання рішення суду, не є тією обставиною, яка підтверджувала обґрунтованість застосування заходів забезпечення позову у цій справі, оскільки позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_4 має намір відчужити спірне майно, що це майно може зникнути, зменшитись або погіршитись через дії відповідача.

Також позивачем не надано доказів, а судом попередньої інстанції не встановлено обставин на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду.

Крім того, колегія суддів враховує, що оспорювані позивачем договори купівлі- продажу були укладені більше ніж за 20 років до моменту звернення позивача до суду з цим позовом.

Тому самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Отже, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, заборони відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії щодо цього майна, позивач не врахував вимог зазначених вище процесуальних норм та не обґрунтував припущення того, що невжиття заходів до забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у цій справі або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Викладене в апеляційній скарзі твердження скаржника про те, що сама лише наявність можливості відповідача відчужити спірне майно є достатньою підставою для забезпечення позову, колегія суддів не бере до уваги, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Посилання скаржника на не врахування судом висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №910/14149/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки висновки суду касаційної інстанції у цих справах ґрунтуються на конкретних обставинах справи з конкретною доказовою базою та відповідними процесуальними діями сторін у кожній справі, правовідносини в яких не є подібними з правовідносинами у справі, що розглядається.

За змістом статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не спростував висновки суду першої інстанції, не довів порушення судом норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення. Також, апелянтом не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Посилання скаржника на неправильне застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного судового акту апеляційний господарський суд не вбачає.

Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не припустився порушення або неправильного застосування норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала скасуванню або зміні не підлягає.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2102 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 253, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 05 листопада 2020 у справі № 916/3157/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.01.2021р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.