ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. Справа№ 910/10159/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Попікової О.В.

Мартюк А.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020

у справі № 910/10159/20 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юніверс"

про стягнення 99.000,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про стягнення 99.000,00 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як страховик виплатив страхувальнику страхове відшкодування, внаслідок чого позивач отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/10159 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач належними доказами не довів, а суд не встановив обставин на підтвердження того, що відповідач є особою, відповідальною за завданий збиток застрахованому у позивача автомобілю.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ПАТ "СК "АРКС" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати, позовні вимоги задовольнити, а провадження у справі закрити.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/10159/20, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Мартюк А.І., Попікова О.В. (у зв`язку з відпусткою судді Корсака В.А.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2020 прийнято апеляційну скаргу до провадження у визначеному складі суду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що транспортний засіб Ford, д. р. н. НОМЕР_1 , та транспортний засіб Ford, д. р. н. НОМЕР_2 , є одним і тим же транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" за полісом №ЕР/127820122.

Крім того апелянт зазначає, що після прийняття оскаржуваного рішення місцевим судом відповідач 05.10.2020 добровільно виплатив позивачу страхове відшкодування за полісом №ЕР/127820122.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 21.11.2018 між позивачем (Страховиком) та ОСОБА_1 (Страхувальник) був укладений Договір №343541а8хм добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" (далі - Договір), Вигодонабувачем за яким є ПАТ "Креді Агріколь Банк", відповідно до якого позивач застрахував автомобіль марки Renault Logan, д. р. н. НОМЕР_3 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 01.08.2019 сталась ДТП за участю транспортного засобу Renault Logan, д. р. н. НОМЕР_3 , та транспортного засобу Ford, д. р. н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" за Полісом № ЕР/127820122, за яким застрахованим є транспортний засіб Ford, д. р. н. НОМЕР_1 , однак номер кузова зазначеного т.з. Ford, д. р. н. НОМЕР_1 , є ідентичним номеру кузова т. з. Ford, д. р. н. НОМЕР_2 згідно з відповіддю НПУ № 770569 про ДТП. На підставі вказаного позивач дійшов висновку, що саме Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" повинно відповідати перед позивачем за шкоду, заподіяну автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 03.12.2019 у справі №183/4830/19 встановлено у судовому порядку вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП - порушення ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, яке мало місце 01.08.1019 у м. Новомосковськ по вул. Гетьманська, 54, під час керування автомобілем марки Ford, д. р. н. НОМЕР_4 .

Підстави вважати, що у цій постанові суду допущено описку, в апеляційного суду відсутні, до матеріалів справи не подано доказів виправлення такої описки за її наявності.

Доказів встановлення у судовому порядку вини водія Ford, д. р. н. НОМЕР_2 у вчиненні ДТП з автомобілем марки Renault Logan, д. р. н. НОМЕР_3 (застрахованого у позивача), до матеріалів справи не подано.

З наданого сторонами Полісу № ЕР/127820122 вбачається, що за ним відповідач застрахував транспортний засіб Ford, д. р. н. НОМЕР_1 .

Довідка НПУ про ДТП, надана позивачем до матеріалів справи, не є належним доказом підтвердження ідентичності номера шасі, кузова транспортного засобу з д.р.н. НОМЕР_1 та з д.р.н. НОМЕР_2 , а матеріали справи, у свою чергу, не містять доказів зміни в установленому законодавством поряду державного реєстраційного номеру транспортного засобу Ford з номером шасі, кузова НОМЕР_5 .

Натомість станом на дату ДТП (01.08.2019) транспортний засіб Ford, д. р. н. НОМЕР_2 був застрахований в ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай." за Полісом №АМ8415526.

Отже позивач належними доказами не довів, а суд не встановив обставин на підтвердження того, що відповідач є особою, відповідальною за завданий застрахованому у позивача автомобілю збиток.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що транспортний засіб Ford, д. р. н. НОМЕР_1 та транспортний засіб Ford, д. р. н. НОМЕР_2 , є одним і тим же транспортним засобом, оскільки постановою Новомосковського міськрайонного суду від 03.12.2019 у справі № 183/4830/19 не встановлено вини водія ані транспортного засобу Ford, д. р. н. НОМЕР_1 , ані транспортного засобу Ford, д. р. н. НОМЕР_2 .

Апеляційний суд враховує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України); учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 1 ст. 81 ГПК України), однак клопотань в порядку ст. 81 ГПК України, зокрема, від позивача, в межах даної справи не надходило.

У свою чергу суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст.74 ГПК України).

З урахуванням викладеного у сукупності місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо твердження самого ж апелянта про те, що після прийняття оскаржуваного рішення місцевим судом (01.10.2020) відповідач 05.10.2020 добровільно виплатив позивачу страхове відшкодування за полісом №ЕР/127820122, колегія суддів відзначає таке. По-перше, у відзиві на позов відповідач позовних вимог не визнавав. По-друге, вказана подія з оплати спірної суми мала місце після прийняття місцевим судом рішення у справі і аж ніяк не могла бути врахована судом. По-третє, ані з матеріалів справи, ані з матеріалів апеляційної скарги неможливо встановити обставини та мотиви, виходячи з яких діяв відповідач, сплачуючи відповідну суму позивачеві. Разом з тим апеляційний суд переглядає справу, оцінюючи обставини і докази, які існували виключно на момент прийняття рішення місцевим судом і, за загальним правилом, були озвучені і пред`явлені саме суду першої інстанції та визначені як підстави позову.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що судове рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/10159/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/10159/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10159/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді О.В. Попікова

А.І. Мартюк