УХВАЛА

19 січня 2021 року
м. Київ

справа № 905/1241/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Уркевича В. Ю. головуючого, Мачульського Г. М., Краснова Є. В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Кабінету Міністрів України
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 у справі
за позовом військового прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1
до 1) Першотравневої районної ради Донецької області, 2) Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, 3) Кабінету Міністрів України, 4) Мангушської селищної ради, 5) Пенсійного фонду України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
про визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування та розпорядження Кабінету Міністрів України, визнання незаконним свідоцтв про право власності та відновлення правового становища,

ВСТАНОВИВ:
07.12.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Кабінет Міністрів України (далі КМУ) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 у цій справі.
До скарги КМУ додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з підстав несвоєчасного вручення постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 касаційну скаргу КМУ передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Уркевич В. Ю. головуючий (суддя-доповідач), Мачульський Г. М., Краснов Є. В.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2020 касаційну скаргу КМУ на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 у справі № 905/1241/15 залишено без руху на підставі статті 292 Господарського процесуального кодексу України через оформлення касаційної скарги з порушенням вимог, встановлених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: не додано доказів на підтвердження дати отримання скаржником копії оскаржуваного рішення, не наведено обґрунтування щодо застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Надано скаржнику строк для усунення недоліків до 11.01.2021.
Ухвалу від 21.12.2020 скаржником отримано 24.12.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
05.01.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) КМУ на виконання зазначеної ухвали від 21.12.2020 подано заяву про усунення недоліків, яка надійшла до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 13.01.2021 з наданням відповідних документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, доказів отримання оскаржуваної постанови та із зазначенням норм права щодо яких відсутній висновок їх застосування та конкретизацією змісту правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з цією процесуальною нормою суд касаційної інстанції у кожному випадку повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.
Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03.04.2008, № 3236/03, § 41)).
Отже, можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, КМУ зазначає про те, що повний текст оскаржуваної постанови від 28.10.2020 йому було вручено 10.11.2020. Як доказ вручення оскаржуваної постанови, скаржник додає до касаційної скарги копію конверту суду апеляційної інстанції зі штриховим кодовим ідентифікатором № 517.
За інформацією, розміщеною на веб-сайті АТ «Укрпошта» за штриховим кодовим ідентифікатором № 517, оскаржувану постанову було вручено 10.11.2020.
Оскаржувана постанова Північного апеляційного господарського суду ухвалена 28.10.2020, повний текст якої складено 06.11.2020, отже останнім днем строку, встановленого для касаційного оскарження цієї постанови, є 26.11.2020.
Натомість скаржник касаційну скаргу подав до Верховного Суду у відділення АТ «Укрпошти» 07.12.2020. Скарга надійшла до Верховного Суду 08.12.2020 про що свідчить відбиток штампу про одержання вх. № 9183/2020 від 08.12.2020 на першому аркуші цієї скарги.
Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Згідно з частиною другою статті 288 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу (частина друга статті 288 Господарського процесуального кодексу України).
КМУ з посиланням на статтю 119 Господарського процесуального кодексу України просить визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження та поновити цей строк з причин того, що відповідно до частини другої статті 37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» інтереси КМУ у судах представляє Міністерство юстиції України (далі Мінюст). За дорученням Мінюсту від 04.02.2020 № 30/0009.1.5/3220 інтереси КМУ у справі № 905/1241/15 представляє Центральне міжрегіональне управління Мінюсту. Враховуючи те, що КМУ, Мінюст та Центральне міжрегіональне управління Мінюсту є окремими юридичними особами і знаходяться в м. Києві за різними адресами, то це потребує додаткового часу для направлення та отримання поштової кореспонденції між установами. Також зазначає, що до Центрального міжрегіонального управління Мінюсту оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції передано лише 16.11.2020, а звідси за встановленого алгоритму дій по отриманню, реєстрації та передачі до визначеного виконавця останній отримав постанову 16.11.2020.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, КМУ додаткового зауважує, що у одного зі співробітників Центрального міжрегіонального управління Мінюсту діагностовано захворювання на COVID-19, що призвело до нагальної потреби діагностики інших співробітників і ускладнило процес роботи. При цьому скаржник посилається на пункт 4 Розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України та зазначає про неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк через обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином.
Колегія суддів, розглянувши клопотання КМУ про поновлення строку на касаційне оскарження та оцінивши зазначені скаржником причини на предмет їх поважності, дійшла висновку, що такі причини є неповажними. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обрахування процесуальних строків щодо звернення з касаційною скаргою саме з моменту фізичного отримання за супровідним листом з резолюцією, чи в будь-який інший спосіб, встановлений в установі, підприємстві чи організації, оскаржуваного процесуального документа виконавцем (працівником) в межах установи, організації, підприємства тощо. Встановлений внутрішній порядок розподілу/руху документації не може впливати на обчислення процесуальних строків.
Указані обставини свідчать, що можливість подання касаційної скарги у встановлений строк залежала виключно від волевиявлення та дій самого скаржника.
Згідно з абзацом 1 пункту 4 Розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Колегія суддів вважає, що зазначення скаржником про потребу діагностики співробітників Центрального міжрегіонального управління Мінюсту щодо захворювання на COVID-19 й ускладнення через це процесу роботи не свідчить про існування обмежень, впровадженими у зв`язку з карантином, а звідси й відсутні поважні причини пропуску процесуального строку.
Інших доводів в обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку скаржником не зазначено та не надано доказів того, що скаржник не мав можливості раніше звернутися з касаційною скаргою.
Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.
З викладеного вбачається, що у скаржника була можливість скористатися своїм правом на звернення до суду касаційної інстанції в межах строку відповідно до вимог статті 288 Господарського процесуального кодексу України, а пропуск строку на касаційне оскарження залежав не від об`єктивних причин, а від суб`єктивних чинників, які особа, що звернулась із касаційною скаргою, могла і повинна була уникнути при подачі касаційної скарги.
З огляду на наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не є поважними та не можуть бути взяті до уваги для поновлення відповідного строку, оскільки скаржник не навів будь-яких обґрунтованих доводів або об`єктивних причин, які б спричинили пропуск строку на касаційне оскарження.
При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права скаржника не порушені, оскільки йому було надано право на обґрунтування пропуску строку на оскарження судового рішення про яке він був обізнаний.
Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 292 Господарського процесуального кодексу України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.
Відповідно до частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України копія ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направляються особі, яка подавала касаційну скаргу, а копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 234, 235, 292, 293, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити в задоволенні клопотання Кабінету Міністрів України про поновлення строку на касаційне оскарження.
2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 у справі № 905/1241/15.
3. Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами на 41 (сорок одному) аркуші, у тому числі надану скаржником копію платіжного доручення від 07.12.2020 № 6727 про сплату судового збору в сумі 2 436,00 грн, повернути скаржнику.
4. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Г. М. Мачульський

Є. В. Краснов