ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2021 р. Справа № 927/470/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Демидової А.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2020 (повний текст складено 10.09.2020)

у справі №927/470/20 (суддя Фесюра М.В.)

за позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр впровадження інноваційних технологій - "Цвіт";

2) ОСОБА_3 ;

про визнання недійсним та скасування рішення зборів

за участю секретаря судового засідання Руденко Н.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 особисто;

від відповідача 1: повідомлений, але не з`явився;

від відповідача 2: Петрикей І.А. адв. посв. №614 від 10.02.2012;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2020 в задоволенні позову ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 /позивач/скаржник) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр впровадження інноваційних технологій - "Цвіт" (надалі ТОВ «ЦВІТ»/відповідач 1/ товариство) та до ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3 /відповідач 2) про визнання недійсним та скасування рішень загальних зборів, оформлених протоколом №12 від 02.07.2018 відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду. В обґрунтування підстав апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; стверджує про вибіркове дослідження судом доказів, про нез`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2020 у справі №927/470/20 залишено без руху.

15.10.2020 від ОСОБА_1 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 надійшли, зокрема, оригінали описів вкладень до цінних листів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2020 у справі №927/470/20; розгляд справи призначено на 23.11.2020.

Судове засідання, призначене на 23.11.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О., який не є суддею-доповідачем, у відпустці.

24.11.2020 від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач 2 заперечує проти її задоволення, просить оскаржуване рішення залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 розгляд справи №927/470/20 призначено на 13.01.2021.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2021 №09.1-08/19/21 відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/470/20 у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.

Згідно із витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказаним складом суду.

Присутній у судовому засіданні 13.01.2021 позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача 2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити в силі.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши присутніх у судовому засіданні сторін та їх представників, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

02.07.2018 відбулись загальні збори учасників ТОВ "Центр впровадження інноваційних технологій - "Цвіт" на яких були присутні учасники товариства: ОСОБА_1 - розмір частки у статутному капіталі товариства 50% та ОСОБА_3 - розмір частки у статутному капіталі товариства 50%.

На порядок денний було винесено єдине питання: Розподіл прибутку ТОВ "Центр впровадження інноваційних технологій - "Цвіт" за результатами фінансово-господарської діяльності за 6 місяців 2018 року.

По порядку денному було заслухано консультанта по податках і зборах Кришень А.Л. , який довів до відома присутніх результати фінансово-господарської діяльності товариства та повідомив, що нерозподілений прибуток за 6 місяців 2018 року склав 4075486,28 грн.

Засновником ТОВ "Центр впровадження інноваційних технологій - "Цвіт" ОСОБА_1 (позивачем) запропоновано розподілити вказаний прибуток та нарахувати дивіденди учасникам товариства у розмірі по 2 000 000,00 грн. кожному учаснику.

За результатами розгляду порядку денного зборами постановлено нарахувати ОСОБА_1 дивіденди у розмірі 2000000,00 грн. та ОСОБА_3 дивіденди у розмірі 2000000,00 грн. Виплату дивідендів вирішено здійснити до 31.10.2018 грошовими коштами готівковим чи безготівковим способом після обов`язкової сплати податків.

Прийняте рішення оформлено протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Центр впровадження інноваційних технологій - "Цвіт" №12 від 02.07.2018.

Протоколом №13 загальних зборів учасників ТОВ "Центр впровадження інноваційних технологій - "Цвіт" від 06.08.2018 відповідно до поданої заяви ОСОБА_3 звільнено за згодою сторін з посади директора товариства, директором товариства призначено ОСОБА_1 .

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Чернігівської області із позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства від 02.07.2018, оформлених протоколом №12.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на таке: - майна товариства на момент прийняття спірного рішення про виплату дивідендів не вистачило б навіть для задоволення 50% вимог кредиторів, адже кредиторська заборгованість становила 7532,5 тис. грн.; - ОСОБА_3 , будучи директором товариства на момент проведення спірних загальних зборів, в порушення п. 10.7.10. статуту товариства відчужила рухоме майно - автомобілі в кількості 2 штук за заниженою вартістю; - позивач був введений в оману відповідачем 2 щодо реального фінансового стану товариства; - 19.06.2018 позивачу стало відомо про злочинні дії відповідача 2, спрямовані всупереч інтересам товариства. Інших підстав позову, як то неповідомлення позивача про проведення спірних загальних зборів, порушення порядку проведення та скликання спірних загальних зборів, чим були порушені права та законні інтереси позивача, тощо, позивачем не наведено

Як вказувалося вище, місцевим господарським судом відмовлено у задоволення позову з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 97 ЦК України (у тексті даної постанови застосовується редакція Кодексу чинна на дату проведення спірних загальних зборів) управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 98 ЦК України визначено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Статтею 113 ЦК України встановлено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Стаття 116 ЦК України передбачає, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом:

1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом;

2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди);

3) вийти у встановленому порядку з товариства;

4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом;

5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом (ч. 2 статті 116 ЦК України).

Частиною 1 статті 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (по тексту даної постанови застосовується редакція Закону, чинного на дату проведення спірних загальних зборів) учасники товариства мають такі права: брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; брати участь у розподілі прибутку товариства; отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість. Учасники товариства можуть мати інші права, передбачені законом та статутом товариства.

Згідно з ч. 10 статті 31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників можуть прийняти рішення з будь-якого питання без дотримання вимог, встановлених цим Законом та статутом товариства щодо порядку скликання загальних зборів учасників та щодо повідомлень, якщо в таких загальних зборах учасників взяли участь всі учасники товариства та всі вони надали згоду на розгляд таких питань.

Верховним Судом України у п. 17 Постанови Пленуму "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008 №13 роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. У зв`язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: - порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; - позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; - порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Згідно з приписами п. 19 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень (аналогічна позиція є актуальною на сьогодні).

Так, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2018 по справі №910/21845/16 вказано, що для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: - порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; - позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах (безумовні підстави для визнання рішень загальних зборів недійсними).

В даному випадку, виходячи із підстав позову, як то: - недостатність майна товариства навіть для задоволення 50% вимог кредиторів на момент прийняття спірного рішення про виплату дивідендів; - введення позивача ОСОБА_3 в оману щодо реального фінансового стану товариства; - відчуження ОСОБА_3 рухомого майна товариства за заниженою вартістю, колегія суддів вважає, що позивачем не наведено та не доведено наявності безумовних підстав для визнання спірних рішень загальних зборів недійсними.

В цій же постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначено, що суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (така правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №922/2016/18).

Відповідно до висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18, за змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідно, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , останній не зазначає яке його право чи інтерес порушені оспорюваним ним рішенням учасників загальних зборів ТОВ «Цвіт», оформленого протоколом №12 від 02.07.2018, в яких він приймав участь та ініціював питання про розподіл дивідендів, а лише вказує на те, що його було введено в оману відповідачем 2 стосовно фінансового стану товариства, що відповідач 2 відчужив майно товариства за заниженою вартістю, тощо.

Порушення прав має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16).

В данному випадку, позивачем не доведено порушення його прав або охоронюваних законом інтересів рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Цвіт», що є самостійною підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 у справі №910/5057/19).

В апеляційній скарзі скаржник посилається на «злочинний шлях вибуття основних засобів» товариства, який стався внаслідок дій ОСОБА_3 на думку ОСОБА_1 , на незадовільний фінансовий стан товариства на дату проведення спірних загальних зборів, тощо, проте, всі ці доводи не є підставою для визнання недійсними та скасування рішень загальних зборів учасників товариства, які оспорює позивач. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2020 у справі №927/470/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2020 у справі №927/470/20 залишити без змін.

Справу №927/470/20 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 15.01.2021.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова