ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

19 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1025/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.06.2020 про повернення зустрічної позовної заяви, прийняту суддею Демешиним О.А., м. Одеса,

у справі №916/1025/20

за позовом: Фермерського господарства "Джондір-Б"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська"

про стягнення 288 120 грн

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 р. Фермерське господарство "Джондір-Б" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором поставки з розстроченням платежів №14 від 19.07.2017 у розмірі 288120 грн.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 13.04.2020 відкрито провадження у справі №916/1025/20.

15.05.2020 до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" б/н від 15.05.2020 (вх.№1395/20 від 15.05.2020) до Фермерського господарства "Джондір-Б", в якій позивач за зустрічним позовом просив суд визнати недійсним укладений між сторонами договір купівлі-продажу №7 від 12.06.2019.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.06.2020 у справі №916/1025/20 (суддя Демешин О.А.) вказану зустрічну позовну заяву повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська".

Не погодившись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.06.2020 у справі №916/1025/20 скасувати та направити справу до місцевого господарського суду для вирішення питання про відкриття провадження.

Звертаючись з апеляційною скаргою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" пропустило встановлений законом десятиденний строк для її подання, при цьому апелянт безпосередньо в апеляційній скарзі зазначив про те, що останній вже звертався до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вищенаведену ухвалу місцевого господарського суду, проте ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.09.2020 у справі №916/1025/20 вказану апеляційну скаргу було повернуто скаржнику у зв`язку з несплатою судового збору за її подання. За таких обставин, апелянт наголосив на тому, що його скрутний матеріальний стан зумовив неможливість своєчасної сплати судового збору за подання апеляційної скарги, натомість наразі, тобто зі спливом часу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" стало фінансово спроможним сплатити збір, однак, викладаючи свої пояснення щодо підстав пропуску даного процесуального строку, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали у мотивувальній частині скарги апелянт не заявив. Не містить такого клопотання і прохальна частина апеляційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху; апелянту встановлено строк для усунення недоліків його апеляційної скарги: 10 днів з дня вручення даної ухвали.

В межах визначеного судом апеляційної інстанції строку Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" надало до апеляційного господарського суду заяву б/н від 13.01.2021 (вх.№325/21 від 15.01.2021) про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 09.06.2020 у справі №916/1025/20, яка мотивована тим, що зумовлений загибеллю сільськогосподарських культур скрутний матеріальний стан скаржника унеможливив своєчасну сплату судового збору за подання ним апеляційної скарги на вищенаведену ухвалу місцевого господарського суду, що, на думку апелянта, є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Розглянувши вищезазначену заяву, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Сам по собі факт подання стороною клопотання про поновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки вказане клопотання з огляду на приписи процесуального закону повинно містити обґрунтування поважності пропуску такого строку, а за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються до господарського суду на загальних підставах.

Отже, поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку учасником справи і лише сам факт звернення з відповідним клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду поновити цей строк.

Колегія суддів вбачає, що на підтвердження свого скрутного матеріального стану, який, за твердженням апелянта, зумовив пропуск строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 09.06.2020 у справі №916/1025/20, скаржником до заяви б/н від 13.01.2021 (вх.№325/21 від 15.01.2021) про поновлення строку на апеляційне оскарження додано затверджені Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" акт обстеження та списання загиблих озимих зернових культур та озимого рапсу на території Теплицької сільської ради №144 від 28.04.2020 та акт обстеження та списання загиблих озимих зернових культур на території Веселокутської сільської ради №145 від 28.04.2020.

При цьому апеляційний господарський суд зауважує, що вказані акти не є належними доказами скрутного матеріального стану скаржника, оскільки останні жодним чином не відображають відомості щодо розміру його доходів, зокрема, станом на час перебігу процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 09.06.2020 у справі №916/1025/20, та не містять відомостей щодо руху коштів на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська".

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997 (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10 2010 у справі "Устименко проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Європейський суд з прав людини в рішенні від 13.03.2018 у справі "Кузнєцов та інші проти Росії" підкреслив, що поновлення строків на оскарження означає відступ від принципу res judicata, а тому особи, які оскаржують рішення за межами наданих законом строків, мають діяти з достатнім поспіхом.

При цьому Європейський суд з прав людини у вказаному рішенні стосовно випадків пана ОСОБА_1 та пана ОСОБА_2 визначає, що вказані заявники подали заяви про поновлення строку на оскарження після спливу чотирьох місяців з дня визнання неприйнятними їх апеляційних скарг, а тому, за даних обставин, такі заявника діяли без належної старанності та задоволення їх клопотання за таких умов означало б глумитися над принципом правової певності.

З цих підстав Європейський суд з прав людини визнав скарги пана ОСОБА_1 та пана Трубіцина неприйнятними.

Колегія суддів виходить із того, що процесуальний строк апеляційного оскарження, встановлений Господарським процесуальним кодексом України, забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами, проте апелянт, звертаючись з даною апеляційною скаргою з істотним пропуском строку на апеляційне оскарження, не надав жодних переконливих доказів реальної наявності у нього перешкод для реалізації права на апеляційний перегляд ухвали Господарського суду Одеської області від 09.06.2020 у справі №916/1025/20, зокрема, у зв`язку з перебуванням скаржника у скрутному фінансовому стані, тим більше, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги є мінімальним (один прожитковий мінімум для працездатних осіб).

Відповідно до частини четвертої статті 260 Господарського процесуального кодексу України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

В силу пункту 4 частини першої статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 09.06.2020 у справі №916/1025/20, зазначені у заяві б/н від 13.01.2021 (вх.№325/21 від 15.01.2021), поданій апелянтом на виконання вимог ухвали від 24.12.2020 про залишення апеляційної скарги без руху, визнані Південно-західним апеляційним господарським судом неповажними, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті апеляційного провадження за даною апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" слід відмовити.

Судом апеляційної інстанції також враховується, що відмова Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" у відкритті апеляційного провадження за даною апеляційною скаргою жодним чином не обмежує право вказаного товариства на доступ до правосуддя, адже останнє не позбавлене можливості звернутися з позовом до Фермерського господарства "Джондір-Б" в загальному порядку для розгляду в межах окремого самостійного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 261 Господарського процесуального кодексу України копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 242 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 119, 232-235, 256, 258, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" б/н від 11.11.2020 (вх.№4365/20 від 22.12.2020) на ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.06.2020 у справі №916/1025/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук