ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. Справа№ 910/9357/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Владимиренко С.В.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ-Лайн" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020

у справі № 910/9357/20 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ті Ем Джі Лоджистікс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ-Лайн"

про стягнення 244 802, 24 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ті Ем Джі Лоджистікс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ-Лайн" про стягнення 244 802, 24 грн, в т.ч. основної заборгованості в сумі 173 630,40 грн, пені в сумі 20 589,41 грн, інфляційних втрат в сумі 3 950,07 грн, 3% річних в сумі 3 224,76 грн та штрафу в розмірі 43 407,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем договірних зобов`язань за договором на організацію перевезень автомобільним транспортом №23/12-19 від 23.12.2019 в частині оплати вартості послуг з перевезення вантажів. Крім того на суму заборгованості позивачем нараховано штрафні санкції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі № 910/9357/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ті Ем Джі Лоджистікс" задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ "АВ-Лайн" на користь ТОВ "Ті Ем Джі Лоджистікс" суму боргу у розмірі 173 630, 40 грн, штраф у розмірі 43 407, 60 грн, пеню у розмірі 20 589, 41 грн, 3% річних у розмірі 3 224, 76 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 950, 07 грн та судовий збір у розмірі 3 672, 03 грн.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши наявність обставин прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості наданих послуг, керуючись ст. ст. 11, 202, 509, 530, 549, 629, 610, 611, 625, 916 ЦК України та ст. ст. 173, 193, 307 ГК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "АВ-Лайн" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі № 910/9357/20 в частині нарахування штрафу в розмірі 43 407, 60 грн та змінити вказане рішення в частині нарахування пені, 3% річних та судового збору.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Так, апелянт стверджує, що позивачем при обрахунку сум штрафних санкцій було допущено арифметичні помилки, тоді як, суд першої інстанції належним чином не перевірив поданий розрахунок цих позовних вимог, що зумовило постановлення помилкового рішення. Відповідачем в апеляційні скарзі наведено власний контррозрахунок, згідно якого розмір пені становить 20 533,16 грн, а 3 % річних - 3 125,96 грн. Також апелянт вказує на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення умов договору суперечить приписам ст. 61 Конституції України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020, справа № 910/9357/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "АВ-Лайн" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020; розгляд справи призначено на 14.12.2020; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

В межах встановлених судом процесуальних строків від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи з вірним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Так позивач, наводячи власний розрахунок штрафних санкцій, стверджує, що ним вірно було проведено вказаний розрахунок. Щодо доводів апелянта про неможливість одночасного стягнення з боржника штрафу та пені позивач, з посиланням на правові позиції Верховного Суду, зазначив, що у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить конституційним нормам.

В судовому засіданні 14.12.2020 оголошено перерву до 11.01.2021, про що постановлено ухвалу суду. Присутній представник відповідача, надавши свої пояснення по суті спору, повідомлений про наступне судове засідання під розписку.

В судове засідання 11.01.2021 представники сторін не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про що свідчить долучений до матеріалів справи витяг з пошукової системи АТ «Укрпошта», згідно якого позивачем отримано поштову кореспонденцію суду 02.01.2021.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків вирішення спору судом, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

23.12.2019 між ТОВ "Ті Ем Джі Лоджистікс" (виконавець за договором, позивач у справі) та ТОВ "АВ-Лайн" (замовник за договором, відповідач у справі) укладено договір на організацію перевезень автомобільним транспортом № 23/12-19 (далі - договір), у відповідності до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується організовувати за рахунок замовника перевезення вантажів замовника вантажним транспортом на умовах, погоджених сторонами.

Маршрут перевезення, розмір винагороди виконавця та інші питання, що стосуються виконання цього договору, встановлюються додатковою угодою або заявками (п. 1.2 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що всі розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточні рахунки сторін. Суми, зазначені в Договорі та додатках до нього в іноземній валюті, сплачуються в національній валюті України за курсом НБУ на зазначену дату в рахунку, якщо інше не погоджено сторонами в заявці на перевезення.

Згідно п. 6.3 договору сторонами погоджено, що за порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежів, а також компенсує курсову різницю за курсом НБУ на день виставлення рахунку. Сторони дійшли спільної згоди, що встановлений Господарським кодексом України шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій на відносини сторін не застосовується і пеня може нараховуватись протягом одного року з моменту виникнення у сторони права на її нарахування.

Відповідно до п. 6.18 договору за прострочення виконання своїх фінансових зобов`язань щодо сплати суми боргу понад 15 календарних днів, замовник додатково сплачує виконавцю одноразово штраф у розмірі 25% від суми заборгованості, а також курсову різницю з дня виставлення рахунку по день фактичної оплати.

Термін дії цього договору встановлюється з моменту його підписання обома сторонами і до 31.12.2020, але, в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п. 9.1 Договору в редакції додаткової угоди від 23.12.2019).

23.12.2019 між сторонами укладено додаткову угоду до договору (далі - додаткова угода), згідно якої розділ 5 договору доповнено пунктом 5.6, в якому сторони домовились про використання при виконанні умов договору електронних документів для підтвердження викладених в них господарських операцій. Електронний документ повинен буди створеним (оформленим), підписаний за допомогою електронного цифрового підпису і переданий однією стороною договору другій стороні за допомогою системи M.E.Doc у відповідності до вимог законодавства України, зокрема, Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" і Закону України "Про електронні довірчі послуги". Рахунки за надані послуги направляються замовнику у вигляді електронного документа за допомогою системи M.E.Doc не пізніше 10 числа місяця, що слідує за звітним. При цьому, виставлення рахунків здійснюється виконавцем в строки та порядку, визначеному договором (в електронному вигляді направляються замовнику електронною поштою), рахунки підлягають оплаті в порядку та на умовах договору.

У пункті 2 додаткової угоди вказано, що підписавши дану додаткову угоду, сторони підтверджують свій намір відмовитись від підписання і обміну актами наданих послуг на паперових носіях, а також від оформлення рахунків на паперових носіях.

Згідно акта здачі-приймання робіт (надання послуг) №35 від 12.01.2020 позивачем виконано, а відповідачем прийнято належне виконання транспортних послуг на загальну суму 333 630,40 грн.

Відповідач частково здійснив оплату наданих послуг.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено претензію б/н від 11.06.2020 з вимогою здійснити погашення заборгованості в сумі 173 630,40 грн.

Оскільки вищенаведена претензія не була виконана замовником, ТОВ "Ті Ем Джі Лоджистікс" пред`явлено позов у даній справі про стягнення з ТОВ "АВ-Лайн" основної заборгованості в сумі 173 630,40 грн, на яку за період з 01.02.2020 по 24.06.2020 нараховано пеню в сумі 20 589,41 грн, 3% річних - 3224,76 грн, інфляційних втрат - 3950,07 грн, а також згідно п. 6.18 договору 25% штрафу в сумі 43 407,60 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дослідивши зміст договору №23/12-19 від 23.12.2019, що укладений між ТОВ "Ті Ем Джі Лоджистікс" та ТОВ "АВ-Лайн", колегія суддів встановила, що даний правочин за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу, правове регулювання якого здійснюється за правилами Глави 32 Господарського кодексу України та Глави 64 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України, зміст якої кореспондується з ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

За змістом п. 5.2 договору послуги виконавця, а також витрати та інші платежі, що здійснюються виконавцем в інтересах замовника і пов`язані з виконанням цього Договору, оплачуються замовником на підставі виставлених рахунків, акту виконаних робіт та скан-копій ТТН/CMR протягом 7 робочих днів з моменту отримання замовником від виконавця зазначених документів шляхом направлення вказаних вище документів за допомогою електронного зв`язку або факсом. Акт вважається прийнятим, а перевезення виконане в повному обсязі і належним чином в разі підписання акту, а також не підписання або неповернення його замовнику протягом 5 днів з моменту отримання і не відправки претензій або зауважень до виконавця. В разі непідписання акту або невідправки його в зазначений термін, послуги вважаються виконаними в повному обсязі і належним чином.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивачем на виконання умов договору надано послуги з перевезення вантажу, що підтверджується долученим до матеріалів справи актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №35 від 12.01.2020 на загальну суму 333 630,40 грн. Вказаний акт скріплений печатками товариств та підписаний уповноваженими особами сторін за допомогою електронного цифрового підпису та печатки.

Згідно з п. п. 9, 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронна печатка - електронні дані, які додаються створювачем електронної печатки до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються для визначення походження та перевірки цілісності пов`язаних електронних даних.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі, з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

За приписами ст. 8 названого Закону юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Беручи до уваги те, що сторони в додатковій угоді від 23.12.2019 домовились про використання при виконанні умов договору електронних документів для підтвердження викладених в них господарських операцій, а також враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про підтвердження належними засобами доказування обставин виконання позивачем договірних зобов`язань з надання послуг з перевезення на загальну суму 333 630,40 грн. Відповідач не заперечує проти належного виконання ТОВ "Ті Ем Джі Лоджистікс" послуг та їх прийняття замовником.

Отже, зважаючи на те, що акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №35 від 12.01.2020 підписаний шляхом накладення електронного цифрового підпису генерального директора ТОВ "АВ-Лайн" Сухініної І.В. 22.01.2020, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд вірно визначив останній день строку виконання зобов`язання з оплати виконаних позивачем послуг 31.01.2020 (включно).

Відповідач свої договірні зобов`язання виконав частково, що доводами апеляційної скарги не спростовано, а саме 03.04.2020 ТОВ "АВ-Лайн" перераховано на рахунок ТОВ "Ті Ем Джі Лоджистікс" кошти у розмірі 50 000,00 грн, 08.05.2020 - кошти у розмірі 50 000,00 грн, 02.06.2020 - кошти у розмірі 30 000,00 грн, 05.06.2020 - кошти у розмірі 30 000,00 грн.

Оскільки належними засобами доказування підтверджено факт надання відповідачу послуг на загальну суму 333 630,40 грн, яка лише частково ним була оплачена в сумі 160 000,00 грн, зворотного апелянтом суду не було доведено, то висновок Господарського суду міста Києва про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в сумі 173 630,40 грн є правомірним.

Відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Місцевим господарським судом на підставі матеріалів справи вірно встановлено, а відповідачем не спростовано того, що у визначений договором строк ним не виконано обов`язок по перерахуванню коштів в повному обсязі, відтак відповідач є таким, що порушив договірні зобов`язання в частині оплати вартості наданих послуг. За таких обставин наявні підстави для настання цивільно-правової відповідальності, визначеної умовами договору та законом.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось у даній постанові, сторонами в п. 6.3 договору узгоджено, що за порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежів.

Підставою подання відповідачем апеляційної скарги у даній справі стала незгода сторони з проведеним позивачем розрахунком сум пені та 3% річних, нарахованих за період з 01.02.2020 по 24.06.2020. При цьому відповідач стверджує, що за арифметично вірним розрахунком вказана частина позовних вимог становить: пеня - 20 533,16 грн, а 3 % річних - 3 125,96 грн.

Північний апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем сум пені та 3 % річних, встановив, що позовні вимоги в цій частині цілком правомірно були задоволені місцевим господарським судом в повному обсязі, оскільки сума пені за визначений позивачем період становить 21 133,19, а 3% річних - 3322,65 грн, тобто в більшому розмірі ніж заявлено позивачем. При цьому у відповідності до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас наданий апелянтом в його скарзі контррозрахунок пені та річних є помилковим, оскільки ним не було враховано в жодний із періодів дати часткової оплати боргу. Так, зокрема, відповідачем визначено період нарахування пені на суму заборгованості 333630,40 з 01.02.2020 по 02.04.2020. ТОВ "АВ-Лайн" 03.04.2020 сплачено позивачу 50 000,00 грн. Наступний період на суму заборгованості 283630,40 грн (333630,40 - 50 000,00) відповідачем визначено з 04.04.2020. Тобто без врахування дати часткової оплати заборгованості. Аналогічно допущено неточності щодо визначення періоду при часткових проплатах за усім контррозрахунком відповідача.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що викладені в апеляційній скарзі доводи щодо невірного задоволення місцевим господарським судом позовних вимог про стягнення пені в сумі 20589,41 грн та 3% річних в сумі 3224,76 грн не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення, а відтак відхиляються судовою колегією за їх необґрунтованості.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 3950,07 грн, за оцінкою колегії суддів на предмет правильності проведеного позивачем розрахунку, правомірно задоволено місцевим господарським судом.

Крім того в порядку п. 6.18 договору ТОВ "Ті Ем Джі Лоджистікс" нараховано штраф в сумі 43 407,60 грн, який з огляду на принцип диспозитивності господарського судочинства правомірно стягнуто оскаржуваним рішенням.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості притягнення боржника до подвійної відповідальності за одне і те саме порушення відхиляються судовою колегією виходячи із наступного.

Так, за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання, як пеня, та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

Приймаючи до уваги те, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про можливість стягнення з відповідача вищенаведеної сукупності штрафних санкцій.

При цьому, місцевим господарським судом було підставно зауважено, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф це форми неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та встановлені у даній справі обставини, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині одночасного стягнення з відповідача штрафу та пені в заявлених позивачем сумах. Підстав для скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині судовою колегією не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи Північним апеляційним господарським судом в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі № 910/9357/20 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ-Лайн" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ-Лайн" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/9357/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у справі №910/9357/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ-Лайн".

4. Справу №910/9357/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

С.В. Владимиренко

Повний текст постанови складено 12.01.2021