ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.01.2021р. Справа №905/1851/20

за позовом Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь

до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман

про стягнення збитків в сумі 30024,69 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Ламановій А.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман, про стягнення збитків в сумі 30024,69 грн., що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні залізничним транспортом.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.10.2019р. по справі №905/1851/20 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 24.11.2020р. о 12:15 год.

18.11.2020р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 11.11.2020р., в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог у зв`язку із наступним:

- на підтвердження завданих збитків позивачем до суду не надано належних доказів наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог, зокрема доказів оплати товару, що перевозився відповідачем та надійшов не повністю, у зв`язку з чим позивачем не доведено факту завдання йому збитків.

Ухвалою суду від 24.11.2020р. відкладено розгляд справи на 22.12.2020р. об 11:00 год.

07.12.2020р. до суду від позивача надійшло клопотання №01.02.04-2/38 від 26.11.2020р. про долучення до матеріалів справи документів та стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, та відповідь на відзив №01.02.04-2/38 від 30.11.2020р., за змістом якої:

- позивач зазначає, що на підтвердження позовних вимог були надані належним чином завірені копія акту прийому-передачі №93323339 від 22.06.2020р. та рахунок-фактура №93323339 від 22.06.2020р. за договором №735427 від 19.03.2018р.;

- на підтвердження оплати рахунку позивачем були надані належним чином завірені копії банківських виписок, якими підтверджено сплату рахунку №93323339 від 22.06.2020р. у повному обсязі;

- рахунок-фактура №93323339 від 22.06.2020р. виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ», як постачальником за договором №735427 від 19.03.2018р., оплачений позивачем в повному обсязі, в силу положень ч.3 ст.314 Господарського кодексу України, та ст.ст.114, 115 Статуту залізниць України є належним та допустимим доказом оплати вказаного рахунку у повному обсязі. На думку позивача, до матеріалів справи долучені всі документи, які повинні бути надані одержувачем вантажу для підтвердження розміру заподіяних збитків;

- відповідачем не враховано, що перелік вказаних документів є вичерпним та відповідає тим документам, які підлягають оформленню контрагентами в межах виконання умов договору;

- фактичні обставини справи свідчать про те, що нестача вантажу виникла під час перевезення, оскільки після візуального огляду вагонів, вантажу, його маркування та кріплення у вагонах, залізницею, на станції відправлення, вантаж був прийнятий без зауважень, про наявність вільних місць/поглиблень у вагонах залізницею зазначено не було, не зазначалось і про порушення маркування, що в свою чергу, свідчить про відсутність вини вантажовідправника у нестачі вантажу.

14.12.2020р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання по справі №01.02.04-2/38 від 14.12.2020р. про долучення документів до справи, а саме: платіжне доручення № від 10.12.2020р. про сплату правової допомоги.

Ухвалою суду від 22.12.2020р. оголошено перерву в судовому засіданні до 12.01.2021 року о 12:55 год.

В судове засідання 12.01.2021р. представники сторін не з`явились, про дату та час повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно з ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору поставки №735427 від 19.03.2018р., який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» (постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (покупець), постачальник передав, а покупець прийняв товар виробництва Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» окатиші залізнорудні неофлюсовані осн. 0,12 кількістю 3473,500т., вартістю 8681485,28грн. з ПДВ., про що між сторонами складено та підписано акт прийому-передачі №93323339 від 22.06.2020р.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

24.06.2020р. за накладною №46436051 Приватним акціонерним товариством «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі вантажовідправник) зі станції відправлення Терни Придніпровської залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці відвантажено на адресу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (надалі вантажоотримувач) у вагонах №61807301, №61816948, №60258688 вантаж окатиші залізнорудні. Вантаж маркований однією поздовжньою лінією вапном, на станції відправлення залізницею будь-яких зауважень до стану вантажу та вагонів не було.

При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу у вагонах №61807301 нетто 69850кг., №61816948 нетто 69750кг., №60258688 нетто 69000кг.

На станції Волноваха Донецької області та станції призначення Сартана Донецької залізниці були складені комерційні акти, згідно з яких виявлено наступне.

Відповідно до комерційного акту №486202/150/223 від 25.06.2020р. вагон №61807301 комісійно перевантажений на справних 150-тонних електронних вагах вантажоотримувача (повірка 06.09.2019р.). В залізничній накладній значиться: вантаж окатиші залізнорудні, брутто не вказано, тара 21900кг., нетто 69850кг. Фактично вага брутто після перевірки 86900кг., тара 21900кг., нетто 65000кг., що на 4800кг. менше зазначеного в залізничній накладній. За описом перевірки встановлено, що фактично навантаження нижче рівня бортів на 60-100см., три конуси не марковано. Над 1 та 2 люками праворуч по напряму поїзду виїмка 300*250*80 см з скосом до борту. Вагон бездвірний розвантажувальні люка зачинені на запірний пристрій. 1 та 2 люка праворуч нещільне прилягання до армировки, течі вантажу не має, вагон технічно справний.

Згідно з комерційним актом №484809/150/224 від 27.06.2020р. вагон №61816948 комісійно перевантажений на справних 150-тонних електронних вагах вантажоотримувача (повірка 06.09.2019р.). В залізничній накладній значиться: брутто не вказано, тара 22950кг., нетто 69750кг. Фактично вага брутто після перевірки 89400кг.: тара 22950кг., нетто 664500кг., що на 3300кг. менше зазначеного в залізничній накладній. Вагон зважувався двічі, результат не змінився. За описом перевірки встановлено, що фактично навантаження насипом, маркування не значиться. Фактично навантаження насипом, в три конуса, нижче рівня бортів на 40-60см. За рухом поїзда праворуч над 6-7 люками заглиблення довжиною 200см, шириною 170см., глибиною 120см. В 6,7 люках праворуч нещільне прилягання кришок люків к поперечним балкам, щілини 2-5см. Закладено ганчір`ям, не порушено, течії немає, в технічному відношенні справний.

У комерційному акті №484809/150/225 від 27.06.2020р. вагон №60258688 комісійно перевантажений на справних 150-тонних електронних вагах вантажоотримувача (повірка 06.09.2019р.). В залізничній накладній значиться: брутто не вказано, тара 23550кг., нетто 69000кг. Фактично вага брутто після перевірки 86600кг.: тара 23550кг., нетто 63050кг., що на 5950кг. менше зазначеного в залізничній накладній. За описом перевірки встановлено, що фактично навантаження насипом, маркування не значиться. Фактично навантаження насипом, в три конуса, нижче рівня бортів на 40-60см. За рухом поїзда над 5-6 люками заглиблення довжиною 200см., шириною 280см., глибиною 120см. В 5-6 люках нещільне прилягання кришок люків до поперечних балок, щілини 2-5см. Закладено ганчір`ям, не порушено, течії немає, в технічному відношенні справний.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Як встановлено судом, комерційний акт №486202/150/223 від 25.06.2020р. підписаний робітниками станції Волноваха Донецької залізниці: ДСМ ОСОБА_1 , інженером ОСОБА_2 , агентом комерційним ОСОБА_3 ; та робітниками станції Сартана Донецької залізниці: агентами комерційними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вантажоодержувачем ОСОБА_6 .

Комерційний акт №484809/224 від 27.06.2020р. підписаний робітниками станції Сартана Донецької залізниці: ДС ОСОБА_7 , агентами комерційними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , інженером ОСОБА_6 .

У комерційному акті №484809/225 від 27.06.2020р. наявні підписи робітників станції Сартана Донецької залізниці: ДС ОСОБА_7 , агентів комерційних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , інженера ОСОБА_6 .

Завідувача вантажним двором немає по штату.

За змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 23.11.2018р. у справі №916/2450/17.

За висновками суду, комерційні акти №486202/150/223 від 25.06.2020р., №484809/224 від 27.06.2020р., №484809/150/225 від 27.06.2020р. підписані належними особами у відповідності до п.10 Правил складання актів.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом комерційними актами №486202/150/223 від 25.06.2020р., №484809/224 від 27.06.2020р., №484809/225 від 27.06.2020р.

Вказані акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнаються судом належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з наданим позивачем рахунком-фактурою №93323339 від 19.03.2018р. та банківської виписки, постачальником здійснено оплату кредиторської заборгованості за окатки залізнорудні неофлюсовані за договором №735427 від 19.03.2018р. на суму 8681485,28 грн. з ПДВ.

Вартість 1т вантажу відповідно до акту прийому-передачі від 22.06.2020р. у вагонах №61807301, №61816948, №60258688 складає 2499,35грн. без ПДВ.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції №862/5083 від 24.11.2000р., у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження для визначення маси нетто) для залізної руди, становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

Недостача згідно з комерційних актів у вагоні №561807301 складає 4850кг., у вагоні №61816948 3300кг. та у вагоні №60258688 складає 5950кг.

Відповідно до розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 1% маси, зазначеної в перевізному документі та заявлена у розмірі 10374,80грн. у вагоні №61807301, 6503,31грн. у вагоні №61816948, 13146,58 грн. у вагоні №60258688.

Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що розрахунок є арифметично вірним.

За висновками суду, своїх зобов`язань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу.

Заперечення відповідача спростовуються вищевикладеними обставинами.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в сумі 30024,69 грн. підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2707,10 грн.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Принцип «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником надано копію договору №180329/АЗСТ від 29.03.2018р., укладеного між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнська адвокатська допомога» та Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь».

За умовами п.1.1 договору Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати Клієнту правову допомогу (юридичні послуги) з питань, що виникають у процесі господарської діяльності Клієнта в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Зміст, умови та строки виконання покладених Клієнтом на Адвокатське об`єднання завдань узгоджується сторонами шляхом укладення додаткових угод до цього договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.5.1 договору загальна вартість послуг по цьому договору не перевищує 200000,00 гривень.

Вартість послуг за виконання покладених Клієнтом на Адвокатське об`єднання завдань складає 5000,00 гривень без ПДВ на місяць. Сторони мають право, шляхом укладення додаткових угод до цього договору, узгодити виконання Адвокатським об`єднанням додаткових завдань за додаткову оплату, розмір якої узгоджується сторонами в даній додатковій угоді.

Оплата послуг Адвокатського об`єднання здійснюється Клієнтом шляхом безготівкового розрахунку. Оплата Клієнтом наданих Адвокатським об`єднанням послуг здійснюється на підставі Актів надання послуг (Актів прийому-передачі наданих послуг), оформлених у двосторонньому порядку та рахунків, наданих Адвокатським об`єднанням. Акт надання послуг (Акт прийому-передачі послуг) оформлюється Адвокатським об`єднанням станом на останній день місяця в якому надавалися послуги за цим договором (п.5.3 договору).

За приписами п.5.4 договору оплата наданих послуг здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Адвокатського об`єднання, вказаний у цьому договорі, протягом 5 календарних днів після підписання сторонами Акту надання послуг (Акту прийому-передачі наданих послуг) і отримання Клієнтом рахунків від Адвокатського об`єднання.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2018 року (п.10.1 договору).

Додатково угодою №34 від 01.10.2019р. сторони внесли зміни до п.5.1 договору в частині визначення загальної вартості послуг, визначивши її у розмірі, що не перевищує 400000,00 гривень.

Пунктом 2 Додаткової угоди №34 від 01.10.2019р. сторони погодили продовження дії договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180329/АЗСТ від 29.03.2018р. до 31 грудня 2020 року.

Додатковою угодою №217 від 07.10.2020р., якою визначено порядок оплати юридичних послуг у спорі про стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ПрАТ «МК «Азовсталь» 30024,69 гривень збитків у зв`язку з незбереженням вантажу.

Пунктом 2 додаткової угоди визначено детальний опис та вартість послуг, що можуть бути надані в межах даної справи.

Оплата послуг здійснюється протягом 45 календарних днів після підписання сторонами Акту надання послуг (Акту прийому-передачі наданих послуг) і отримання Клієнтом рахунків від Адвокатського об`єднання (п.3.1 додаткової угоди).

Відповідно до п.6.1 додаткової угоди правова допомога вважається наданою після підписання Акту надання послуг (Акту прийому-передачі наданих послуг), який підписується сторонами та скріплюється печатками.

18.11.2020р. між сторонами підписано Акт №1 приймання-передачі наданих послуг за Додатковою угодою №217 від 07.10.2020р. до Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180329/АЗСТ від 29.03.2018 на суму 2707,10 гривень, а також Розрахунок розміру винагороди на вказану суму.

На підставі вказаного Акту, позивачу був виставлений рахунок на оплату №803 від 18.11.2020р.

Як зазначалось вище, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 2707,10 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 236-241 Перехідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман про стягнення збитків в сумі 30024,69 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька обл., місто Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь (87500, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського, буд.1, код ЄДРПОУ 00191158) збитки в сумі 30024,69 грн., судовий збір у сумі 2102,00 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 2707,10грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 12.01.2021р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина