ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2021 Справа № 917/1744/20

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольтаж ком», 14021, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Любецька, буд. 56 Код за

до Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», 39621, Полтавська обл.., м. Кременчук, вул. Івана Приходька, 141 Код за

про стягнення 16 880,11 грн.,

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вольтаж ком» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» про стягнення заборгованості по договору поставки товару №0027-СН від 29.01.2020р. у загальній сумі 16 880,11 грн., у тому числі: основну заборгованість в розмірі 15 346,61 грн.; пеню в розмірі 1 116,73 грн.; три проценти в розмірі 263,63 грн.; індекс інфляції в розмірі 153,14 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що оплату за надані послуги Відповідач не здійснив, відповідно не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2020р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

З метою повідомлення учасників справи про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження позивача та відповідача, та отримана ними згідно повідомлень про вручення поштового відправлення, зокрема, відповідачу 17.11.20.

30.11.20 від відповідача надійшов відзив, в якому він не погодився з розміром нарахованої пені, вказуючи, що вона є непомірно великою до основної суми заборгованості за договором. При цьому, відповідач просив зменшити розмір пені на 100%.

22.12.20 від позивача надійшла відповідь на відзив із спростуванням обставин, наведених у відзиві.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Судом враховано, що за ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В зв`язку з установленням карантину на усій території України, для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між ТОВ «ВОЛЬТАЖ КОМ» (надалі - Постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький сталеливарний завод» (надалі - Покупець, відповідач) був укладений договір поставки товару №0027-СН від 29.01.2020 р. (надалі-Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору в порядку та на умовах визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю визначений цим Договором товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до пункту 1.4. Договору загальна ціна товару за цим Договором становить 15349,01 грн.

Відповідно до пункту 6.1. Договору розрахунки за товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Відповідно до п.10.5. Договору у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений товар останній сплачує на користь Постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Як зазначає позивач, він виконав свої зобов`язання за Договором та поставив товар на адресу Відповідача у встановлений строк. Зокрема, згідно видаткових накладних Постачальник здійснив поставку товару Покупцю:

- № 181 від 18.02.2020 р. на загальну суму 7407,38 грн.;

- № 182 від 18.02.2020 р. на загальну суму 2091,60 грн.;

- № 184 від 18.02.2020 р. на загальну суму 3169,06 грн.;

- № 183 від 18.02.2020 р. на загальну суму 2678,57 грн.

Всього Постачальником було здійснено поставку товару Покупцю на загальну суму 15 346,61 грн.

За даними позивача, в супереч взятих на себе зобов`язань, по закінченню строків платежів за придбаний товар, Відповідач, в порушення умов п. 6.1. Договору, вимог ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 530 Цивільного кодексу України своє грошове зобов`язання не виконав і своєчасно не розрахувався за придбаний у Позивача товар, у зв`язку з чим існує заборгованість Покупця перед Постачальником за поставлений товар у розмірі 15 346,61 грн.

Оскільки Відповідачем не виконані належним чином зобов`язання, Позивач просить суд стягнути з відповідача 16 880,11 грн., у тому числі: основну заборгованість в розмірі 15 346,61 грн.; пеню в розмірі 1 116,73 грн.; три проценти в розмірі 263,63 грн.; індекс інфляції в розмірі 153,14 грн.

При вирішенні справи судом досліджено докази, наявні у матеріалах справи, зокрема: копії договору поставки товару №0027-СН від 29.01.2020р., видаткової накладної №181 від 18.02.2020 р., видаткової накладної №182 від 18.02.2020 р., видаткової накладної №183 від 18.02.2020 р., видаткової накладної №184 від 18.02.2020 р., довіреності № від 17.02.2020 р.; розрахунок заборгованості від 27.10.2020 р.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач за Договором згідно видаткових накладних Постачальник здійснив поставку товару Покупцю:

- № 181 від 18.02.2020 р. на загальну суму 7407,38 грн.;

- № 182 від 18.02.2020 р. на загальну суму 2091,60 грн.;

- № 184 від 18.02.2020 р. на загальну суму 3169,06 грн.;

- № 183 від 18.02.2020 р. на загальну суму 2678,57 грн.

Всього Постачальником було здійснено поставку товару Покупцю на загальну суму 15 346,61 грн.

Відповідно до пункту 6.1. Договору розрахунки за товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав по закінченню 30 календарних днів з дати поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати за відвантажений товар.

Суд зазначає, що відповідачем у відзиві зазначено, що оплата за отриманий товар ним здійснена не була.

З огляду на викладене, оскільки невиконання зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідач не надав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 15 346,61 грн. основного боргу визнаються судом обґрунтованими.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони у договорі передбачили, що у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений товар останній сплачує на користь Постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.10.5. Договору).

Позивачем на підставі вказаних положень нараховано відповідачу за загальний період з 20.03.20 по 20.09.20 1 116,73 грн. пені (детальний розрахунок доданий до позовної заяви).

Перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення пені суд дійшов висновку, що він є правильним, заявлений розмір пені відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Крім того, позивачем заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати за загальний період з квітня 2020 по вересень 2020 у сумі 153,14 грн., 3 проценти річних за загальний період з 20.03.20 по 15.10.20 у сумі 263,63 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних за таке прострочення.

Перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку, що вони є правильними, заявлені розміри 3% річних та інфляційних втрат відповідають вимогам ст. 625 ЦК України, вимоги про їх стягнення є правомірними та обґрунтованими.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано, контррозрахунку заявлених до стягнення з нього сум не надано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають основний борг в розмірі 15 346,61 грн.; пеня в розмірі 1 116,73 грн.; три проценти в розмірі 263,63 грн.; індекс інфляції в розмірі 153,14 грн.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру пені судом враховані наступні обставини.

Статтею 233 Господарського суду України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, суд, з урахуванням усіх конкретних обставин справи, має право при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір.

При вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій, суд, крім розміру збитків, повинен також враховувати: ступінь виконання зобов`язання, майновий стан сторін, не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, тобто суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Суд також може зменшити розмір штрафних санкцій у разі наявності інших обставин, які мають істотне значення, однак, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а є його правом і виключно у виняткових випадках.

Відповідач, обґрунтовує клопотання про зменшення розмірі пені на 100 % тим, що його підприємство знаходиться в тяжкому фінансовому стані, а також тим, що не завдано збитків позивачу через несвоєчасне виконання грошового зобов"язання.

Зважаючи на обставини справи, суд не вбачає вказані обставини винятковими.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду належних доказів в підтвердження свого майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення, суд вважає, що підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 100% немає.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволений повністю, на відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, покладається у повному обсязі.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», 39621, Полтавська обл.., м. Кременчук, вул. Івана Приходька, 141 Код за на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольтаж ком», 14021, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Любецька, буд. 56 Код за основну заборгованість в розмірі 15 346,61 грн., пеню в розмірі 1 116,73 грн., три проценти в розмірі 263,63 грн., індекс інфляції в розмірі 153,14 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.01.2021р.

Суддя Киричук О.А.