ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.01.2021 Справа №905/1931/20

Суддя - Говорун О.В.

Секретар - Коновалова А.І.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвент Груп".

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоцентр Оптима Груп".

Про стягнення 19715,78 грн.

Справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання.

Товариство з обмеженою відповідальністю " Інвент Груп " (далі позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентр Оптима Груп" (далі - відповідач) про стягнення 19715,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки №МП/233 від 23.03.2016 в частині здійснення оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість, а також нараховані інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.11.2020 розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Учасники розгляду справи були повідомлені належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Станом на момент прийняття рішення у справі, від сторін будь-яких заяв, клопотань та документів до суду не надходило.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

23.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвент Груп" (далі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоцентр Оптима Груп" (далі покупець) укладено договір №МП/233 (далі - договір), згідно з п.1.1 якого, постачальник зобов`язується передати товар у власність покупця, а покупець приймати та оплачувати товар у асортименті, кількості, ціні у відповідності до заяви покупця, яка узгоджується між сторонами за допомогою факсимільного зв`язку, електронної пошти або в усній формі. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній (у разі оплати товару на умовах відстрочення платежу) або оплата товару згідно рахунку-фактури (у разі оплати товару на умовах попередньої оплати). Видаткові накладні або рахунки-фактури мають юридичну силу специфікацій у розумінні ст.266 Господарського кодексу України і є невід`ємними частинами цього договору. Під партією товару в цьому договорі розуміється кількість товару, зазначена в одній видатковій накладній до цього договору. (а.с.7-10).

Відповідно до п.п.2.4, 2.5 договору, датою поставки в залежності від умов поставки товару є або дата підписання обома сторонами видаткової накладної або дата передачі товару постачальником перевізнику по транспортному документу (товарно-транспортній накладній, декларації, квитанції, тощо). Товар вважається прийнятим покупцем по кількості згідно кількості, яка вказана у видатковій накладній.

Згідно з п.4.2 договору, покупець здійснює рахунки за отриману партію товару на умовах відстрочення платежу у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 включно, а у частині невиконання зобов`язань до їх повного невиконання (п.7.1 договору).

На виконання умов договору від 23.03.2016, постачальником поставлено відповідачу товар на загальну суму 19891,99 грн, що підтверджується видатковими накладними №ПРН+У724719 від 02.04.2020 на суму 13066,13 грн, №ПРН+У725895 від 23.04.2020 на суму 5579 грн, №№ПРН+У726624 від 20.05.2020 на суму 528,01 грн, №ПРН+У728344 від 28.05.2020 на суму 718,85 грн (а.с.12-15).

Товар, зазначений в накладних, був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом представника відповідача, який скріплений печаткою підприємства.

Поставлений позивачем товар прийнято відповідачем без будь-яких зауважень.

Відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар по видатковій накладній №ПРН+У724719 від 02.04.2020, що підтверджується платіжним дорученням від 04.08.2020 на суму 1500 грн (а.с.30-31).

Отже, у відповідача перед позивачем існує заборгованість за поставлений товар у сумі 18391,99 грн.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з ч.1 ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В порушення вказаних вище вимог законодавства та договору, відповідач взяті зобов`язання щодо здійснення своєчасної оплати за поставку товару не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 18391,99 грн.

На час прийняття рішення, доказів оплати відповідачем заборгованості в сумі 18391,99 грн до суду не надано, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 18391,99 грн підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем до стягнення заявлена пеня в сумі 1062,63 грн.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони в п.5.1 договору погодили, що у випадку порушення покупцем строків оплати товару покупець несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості неоплаченого у строк товару, за кожен день прострочення.

Як встановлено судом вище, відповідач отримав товар:

- за видатковою накладною ПРН+У724719 від 02.04.2020 на суму 13066,13 грн, 02.04.2020 (останній день оплати 04.05.2020), прострочення виконання зобов`язань починається з 05.05.2020;

- за видатковою накладною №ПРН+У725895 від 23.04.2020 на суму 5579 грн, 23.04.2020 (останній день оплати 25.05.2020), прострочення виконання зобов`язань починається з 26.05.2020;

- за видатковою накладною №ПРН+У726624 від 20.05.2020 на суму 528,01 грн, 20.05.2020 (останній день оплати 19.06.2020), прострочення виконання зобов`язань починається з 20.06.2020;

- за видатковою накладною №ПРН+У728344 від 28.05.2020 на суму 718,85 грн, 28.05.2020 (останній день оплати 30.06.2020, враховуючи святковий та наступний за ним вихідний день), прострочення виконання зобов`язання починається з 01.07.2020.

Перевіривши нарахований позивачем розрахунок пені, суд вважає вимоги в цій частини такими, що підлягають задоволенню повністю, в сумі 1062,63 грн.

Також, позивач, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, просив стягнути 3% річних в розмірі 249,50 грн та інфляційні втрати в сумі 11,66 грн.

Здійснивши розрахунок за вказані вище періоди, суд вважає, що вимоги у цій частині підлягають задоволенню на суму 249,50 грн та на суму 11,65 грн відповідно.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.

Судові витрати, за приписами статті 129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентр Оптима Груп" (87549, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Кальміуська, б.25, ідентифікаційний код юридичної особи - 39578890) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвент Груп" (87514, Донецька область, м.Маріуполь, Запорізьке шосе, 1, ідентифікаційний код юридичної особи - 33320092) заборгованість в розмірі 18391 (вісімнадцять тисяч триста дев`яносто одна) грн 99 коп., пеню 1062 (одна тисяча шістдесят дві) грн 63 коп., 3% річних в сумі 249 (двісті сорок дев`ять) грн 50 коп., інфляційні втрати - 11 (одинадцять) грн 65 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.01.2021.

Суддя О.В. Говорун