номер провадження справи 5/174/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2021 Справа № 908/2751/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали позовної заяви

За позовом: Приватного акціонерного товариства Банк Фамільний (03039, м. Київ, пр. Голосіївський, буд. 26А, )

До відповідача: Дочірнього підприємства ГАЗ МЕЛІТОПОЛЯ Приватного акціонерного товариства МЕЛІТОПОЛЬГАЗ (72313, Запорізька обл., м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, буд. 17; )

про стягнення 25 215,40 грн.,

СУТНІСТЬ СПОРУ:

27.10.2020 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Банк Фамільний № 1/020-7678 від 22.10.2020 р. (вх. № 2973/08-07/20 від 27.10.2020 р.) до Дочірнього підприємства ГАЗ МЕЛІТОПОЛЯ Приватного акціонерного товариства МЕЛІТОПОЛЬГАЗ про стягнення 25 215,40 грн.

27.10.2020 р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/2751/20 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 29.10.2020 р. вказану позовну заяву на підставі п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України залишено без руху. Ухвалою від 12.11.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2751/20 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Присвоєно справі номер провадження 5/174/20. Розгляд справи по суті розпочато з 09.12.2020 р. Ухвалою суду від 09.12.2020 р. оголошено перерву з розгляду справи по суті до 11.01.2021 р. без виклику (повідомлення) сторін.

11.01.2021р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 29.12.2016 року між ПрАТ «Банк Фамільний» та ДП «ГАЗ МЕЛІТОПОЛЯ» ПРАТ «МЕЛІТОПОЛЬГАЗ» укладено договір про приймання грошових коштів та перерахування платежів №170/2505. Відповідно до умов пп. 2.1. п. 2 Договору Постачальник (Відповідач) доручив, а Банк (Позивач) зобов`язувався за винагороду забезпечити перерахування прийнятих від Споживачів коштів на Користь Постачальника із здійсненням обробки платежів у порядку передбаченому цим Договором. В період з 01.03.2019 р. по 31.08.2020 р. Позивач надав, а Відповідач прийняв послуги з приймання платежів за послуги на загальну суму в розмірі 22 526 грн. 81 коп. Належне надання послуг Позивачем зафіксовано в Актах виконаних робіт, які були підписані Відповідачем без жодних зауважень. Разом з тим, Відповідач в порушення умов пунктів 5.3, 9.1 Договору щодо оплати винагороди, жодного разу не сплатив Позивачу винагороду в розмірі 0,25% від суми платежів, прийнятих за кожну добу. Відповідно до п.6.1. Договору та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», Позивачем станом на 22.10.2020 року здійснено розрахунок заборгованості по нарахованій, але не сплаченій пені у розмірі 1931 грн. 13 коп. Оскільки Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, останній має сплатити Позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Загальна сума, яку Відповідач має сплатити Позивачу за Договором, складає 25 215 гри. 40 коп., з яких: 22 526 грн. 81 коп. винагорода Позивача за надані послуги; 1931 грн. 13 коп. пені за несвоєчасну оплату винагороди; 253 грн. 22 коп. інфляційні за несвоєчасну оплату винагороди; 504 грн. 24 коп. 3% річних за несвоєчасну оплату винагороди. Посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 175, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та статті 509, 626, 629, 901 Цивільного Кодексу України просить стягнути вказані суми з Відповідача.

У відзиві на позовну заяву Відповідач підтвердив факт укладення між ПрАТ «Банк Фамільний» та ДП «Газ Мелітополя ПрАТ «Мелітопольгаз» 29.12.2016 року договору №170/2505 про приймання грошових коштів та перерахування платежів. Однак, вчасно проводити розрахунок за надання послуг Відповідач не мав можливості у зв`язку з тим, що він знаходиться вкрай складній економічній та фінансовій ситуації оскільки отримує прибуток за надання послуг з постачання природного газу побутовим споживачам (населенню) та було постачальником природного газу, на якого покладені спеціальні обов`язки. Основну частину доходу від оплати за надані послуги з постачання природного газу складають сплати за природний газ побутовими споживачами (населенням), що надходять на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання. З 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу на усій території України установлено карантин на період дії якого або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби. Законом України №530 від 17.03.2020 року забороняється, серед іншого, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. За таких обставин побутовим споживачам природного газу (населенню) дозволили не сплачувати вчасно надані Відповідачем послуги з постачання природного газу, а Відповідач позбавлений законних засобів впливу на таких споживачів. Посилаючись на ст.ст. 174, 233 ГК України, Постанову Пленуму ВСГУ від 26.12.2011р., ст.ст. 11, 549, ч. 3 ст.551, ст. ст. 614, 625, 626 ЦК України, з огляду на відсутність умисних порушень відповідачем договірних зобов`язань та установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, відповідач не повинен сплачувати нараховані позивачем господарські санкції. ДП «Газ Мелітополя» ПрАТ «Мелітопольгаз» має намір сплатити борг, але після зняття арешту з розрахункових рахунків підприємства. Вказує, що утворення заборгованості не є наслідком винних дій ДП «Газ Мелітополя» ПрАТ «Мелітопольгаз», а тому просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2016 року між ПрАТ «Банк Фамільний» та ДП «ГАЗ МЕЛІТОПОЛЯ» ПрАТ «МЕЛІТОПОЛЬГАЗ» укладено договір про приймання грошових коштів та перерахування платежів №170/2505.

Відповідно до умов пп. 2.1. п. 2 Договору Постачальник (Відповідач) доручив, а Банк (Позивач) зобов`язувався за винагороду забезпечити перерахування прийнятих від Споживачів коштів на Користь Постачальника із здійсненням обробки платежів у порядку передбаченому цим Договором.

Відповідно до умов п. 5.3. Договору, Відповідач зобов`язаний сплачувати Позивачу винагороду в розмірі 0,25% від суми платежів, прийнятих за кожну добу. Винагорода Позивачу виплачується Відповідачем на підставі Акту виконаних робіт, який Позивач надсилає Відповідачу по закінченню звітного місяця.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні приписи містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Так, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання ( ст. 901 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В період з 01.03.2019 р. по 31.08.2020 р. Позивач надав, а Відповідач прийняв послуги з приймання платежів за послуги на загальну суму в розмірі 22 526 грн. 81 коп., що підтверджується дослідженими судом відповідними актами виконаних робіт, які підписані обома сторонами договору без зауважень та заперечень.

Також умовами Договору передбачено (п. 5.3.), що Замовник (Відповідач) зобов`язаний не пізніше, ніж через три робочі дні після отримання Акту виконаних робіт, повернути на адресу Банку (Позивача) підписаний примірник Акту виконаних робіт та перерахувати в цей термін Банку (Позивачу) винагороду або надіслати на електронну адресу Банку, зазначену у п.9.1 Договору, мотивовані зауваження з виправленим варіантом Акту та перерахувати в цей же термін винагороду у визнаній частині. На протязі 5 (п`яти) робочих днів Сторони мають провести звірку. Остаточні розрахунки між Сторонами за звітний місяць мають бути проведені не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним.

Проте, Відповідач в порушення вказаних умов Договору не сплатив винагороду на користь Позивача.

Також суд враховує, що Відповідач направив на ім`я Позивача 28.05.2019 р. (вхідний номер №1187) гарантійний лист №364 від 17.05.2019 р., яким Відповідач запевнив, що при усуненні обставин, які тимчасово унеможливлюють проведення своєчасних розрахунків, він погасить усю заборгованість, яка утвориться на той час. Проте, на дату звернення Позивача з цим позовом до суду прострочена заборгованість за договором Відповідачем не сплачена. Доказів зворотного відповідачем суду не надано.

Відповідно до п. 6.1 Договору за порушення строків розрахунків Сторона, яка прострочила виконання зобов`язання, виплачує іншій Стороні пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Сплата пені не звільняє Сторону від виконання своїх обов`язків за Договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши за допомогою інформаційної системи "Законодавство" господарського суду здійснений Позивачем станом на 22.10.2020 року детальний розрахунок пені у розмірі 1931 грн. 13 коп., інфляційних нарахувань - 253 грн. 22 коп., 3% річних - 504 грн. 24 коп. , суд констатує, що вони виконані з певними помилками, які відображені у наведеній нижче таблиці.

Акт виконаних робітПеріод надання послугСума винагороди пеня позов судінфляційні позов суд3% річних позов суд

від 31.03.2019березень 20191848,33358,02318,5242,5961,583,0883,1
від 30.04.2019квітень 20191950,84377,88331,3831,0850,1982,6682,9
від 31.05.2019травень 20191341,99 259,94220,3428,2341,9353,4953,61
від 30.06.2019червень 2019344,8166,7954,649,3812,9212,8912,92
від 31.07.2019липень 2019381,6873,9356,8411,5615,4913,313,33
від 31.08.2019серпень 2019321,8362,3444,187,4410,7410,3910,42
від 30.09.2019вересень 2019323,6661,8241,065,188,479,659,68
від 31.10.2019жовтень 2019386,1563,5843,895,799,7110,5310,57
від 30.11.2019 листопад 2019676,3595,0468,6611,5218,416,7816,84
від 31.12.2019грудень 20191620,8895,35143,424,3240,773636,24
від 31.01.2020січень 20202280,54111,97180,5741,1864,444,8645,17
від 29.02.2020лютий 20202387,5997,2173,2623,8247,9441,2941,6
від 31.03.2020березень 20202414,7577,98155,974,7428,9335,6235,92
від 30.04.2020квітень 20202433,1177,98124,3021,6328,529,97
від 31.05.2020травень 20201368,7326,9353,8509,513,4413,5
від 30.06.2020червень 2020935,4713,827,62,812,186,826,92
від 31.07.2020липень 2020717,316,9413,883,5910,83,413,48
від 31.08.2020серпень 2020792,793,647,2807,931,621,82
ВСЬОГО22526,81 1931,132059,62253,22473,43504,33507,99
При цьому суд враховує, що оскільки загальний розмір заявлених Позивачем до стягнення сум пені, інфляційних витрат, 3 % річних є менше ніж, той що розраховано судом, то позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, наголосив на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, застосовуючи вказані вимоги ст. 79 ГПК України у цій справі суд вважає за необхідне зазначити, що важливим є не скільки доказів буде надано за кількістю, а їх змістовна вага. Таким чином, вірогідність доказів означає їх домінування не у кількісному вимірі (тобто кількості наданих стороною документів, заяв свідків тощо), а у якісному вимірі (тобто впливі усіх доказів в їх сукупності та окремо на переконання суду у більшій ймовірності існування факту, ніж його відсутності).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, судом досліджено усі обставини даної справи та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам.

З урахуванням викладеного, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 25 215 грн. 40 коп., з яких: 22 526 грн. 81 коп. грн. винагорода Позивача за надані послуги; 1931 грн. 13 коп. пені за несвоєчасну оплату винагороди; 253 грн. 22 коп. інфляційний за несвоєчасну оплату винагороди; 504 грн. 24 коп. 3% річних за несвоєчасну оплату винагороди - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи Відповідача судом до уваги не приймаються в силу викладеного. Тяжкий фінансовий стан боржника не є обставиною, що звільняє його від виконання зобов`язання та/або звільняє від встановленої законодавством відповідальності за його порушення.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Судом встановлено, що позивачем меморіальним ордером № 805_10 від 21.10.2020р. сплачено 2197,00 грн. судового збору за подання цієї позовної заяви до суду. При цьому, загальний розмір позовних вимог становив 25215,40 грн. Відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" сума судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру мала становити 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже - 2102,00 грн. Отже, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню саме 2102,00 грн. витрат зі сплати судового збору. Решта сплачених коштів у розмірі 95,00 грн. є надмірно сплаченою сумою судового збору, яка може бути повернута ухвалою суду Позивачу з Державного бюджету України за його клопотанням.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства ГАЗ МЕЛІТОПОЛЯ Приватного акціонерного товариства МЕЛІТОПОЛЬГАЗ (72313, Запорізька обл., м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, буд. 17; ) на користь Приватного акціонерного товариства Банк Фамільний (03039, м. Київ, пр. Голосіївський, буд. 26А, ): 22526 (двадцять дві тисячі п`ятсот двадцять шість) грн. 81 коп. - винагороди за надані послуги; 1931 (одну тисячу дев`ятсот тридцять одну) грн. 13 коп. - пені; 253 (двісті п`ятдесят три) грн. 22 коп. - інфляційні нарахування; 504 (п`ятсот чотири) грн. 24 коп. - 3% річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Повне рішення складено 16.01.2021 р.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.