ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" січня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2931/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглянувши справу в підготовчому засіданні за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІІЯ" (вул. Мала Арнаутська, буд. 88,Одеса,Одеська область,65007) до відповідача: Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)" в особі голови ліквідаційної комісії (вул. Люстдорфська дорога, буд.9,Одеса,Одеська область,65017) про зобов`язання вчинити певні дії

за участю представників:

від позивача: Рябоконь В.І. - по довіреності ;

від відповідача: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» в особі голови ліквідаційної комісії про зобов`язання визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно ухиляється від розгляду у встановлені законом строки вимоги позивача про включення до проміжного ліквідаційного балансу заборгованості відповідача перед позивачем на загальну суму 116 824,49 грн., що складається із заборгованості за спожиту у травні серпні 2019 року активну електричну енергію на суму 104 442,41 грн., яка була поставлена Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» за договором про постачання електричної енергії споживачу № 6557 на умовах обраної комерційної пропозиції постачальника, а також нараховану пеню за прострочення оплати боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 9628,10 грн., 3%.річних у розмірі 832,98 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн..

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.05.2020 року позовну заяву прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у справі №916/2931/20 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження із викликом сторін. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з матеріалів справи, надіслана судом відповідачу рекомендованим листом з позначкою "Судова повістка" ухвала про відкриття провадження у справі була вручена адресату.

Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, оскільки ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом за належною адресою відповідача була вручена останньому, суд доходить висновку, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.05.2020 року підготовче засідання у справі було призначено на 16.11.2020 року о 10.15 год.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Ухвалою суду від 08.12.20200 року по справі №916/2931/20 вирішено призначити розгляд справи на 16.12.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Господарського суду Одеської області Літвінова С.В. на лікарняному з 16.11.2020 року по 23.11.2020 року, з 24.11.2020 року по 04.12.2020 року у відпустці.

16.12.2020 року ухвалою Господарського суду Одеської області було оголошено перерву у підготовчому засіданні згідно п.2 ч.5 ст.183 ГПК України, у зв`язку з невиконанням відповідачем ухвали суду до 28.12.2020 року.

Крім того, вказаною ухвалою від 16.12.2020 року, враховуючи, що строк проведення підготовчого провадження закінчується 18.12.2020 року та зважаючи на те, що витребувані судом документи , які необхідні для розгляду справи від відповідача не були ним подані, суд продовжив строк підготовчого засідання до 18.01.2021 року.

28.12.2020 року у судовому засіданні по справі №916/2931/20 судом в порядку ст. 185 ГПК України було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 11.01.2021 року о 10.45 год.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Матеріали справи не містять клопотань чи заяв від відповідача.

При цьому, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом ч. 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 19.10.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Разом з цим, у відповідності до вимог статей 165, 251 ГПК України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні норми містяться в частині 9 статті 165 ГПК України.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи суд встановив.

Як вказує позивач, на виконання Закону України "Про ринок електричної енергії" під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу АТ "Одесаобленерго" від постачання електричної енергії було створено Товариство з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія, метою здійснення діяльності якого є постачання електричної енергії споживачам.

При цьому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 429 від 14.06.2018 р. надано ліцензію Товариству з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія з постачання електричної енергії споживачам. Територією ліцензованої діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія як постачальника універсальних послуг являється територія Одеської області, оскільки на цій території здійснював діяльність попередній постачальник за регульованим тарифом (АТ "Одесаобленерго", який в результаті заходів відокремлення створив Товариство з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія). З огляду на викладене, Товариство почало виконувати функції постачальника універсальних послуг на території Одеської області протягом трьох років, починаючи з 01.01.2019 року.

Наразі позивач зауважив, що п. 3.1.6. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКР №312 від 14.03.2018 року визначає, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо: 3) споживач є стороною діючих договорів: про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач.

У зв`язку з реформою у сфері енергетики, на період відокремлення оператора системи розподілу від постачання електричної енергії, договірні відносини між споживачами та учасниками ринку електричної енергії (та переходом споживача від постачальника за регульованим тарифом до нового постачальника) були врегульовані п. 13 Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії», п.2. та п.4. ПРРЕЕ, які передбачали, що: (п. 2.) укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Пунктом 1.2.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Публічний Договір про постачання електричної енергії споживачу та публічні комерційні пропозиції для споживачів електричної енергії, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія на офіційному веб-сайті.

Також, п. 3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії визначає, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається в паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформляються у паперовій формі та підписуються обома сторонами. П.3.1.8. Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником і споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» приєдналось до умов договору шляхом підписання заяви-приєднання від 05.12.2018 року до публічного договору про постачання електричною енергією Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія на умовах раніше укладеного договору з постачальником за регульованим тарифом № 6557. Умовами вказаного Договору передбачено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія продає електричну енергію Державному підприємству «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» для забезпечення потреб електроустановок останнього, а відповідач оплачує вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

З вищевикладеного вбачається, що Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)», з урахуванням вимог Закону України "Про ринок електричної енергії" та статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу шляхом підписання заяви-приєднання з комерційною пропозицією № ПВЦ-оплата по факту. Крім того, приєднання Споживачем до умов публічного договору підтверджується фактом споживання електричної енергії.

Відповідно, з 01.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія та Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» існують договірні відносини на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу №6557, згідно яких Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок останнього, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього фактично укладеного договору.

Відповідно до абз. 3 п. 5 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року Оператор системи надає послуги комерційного обліку споживачам. За пп. 8.6.1 "Кодексу комерційного обліку", що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 311 від 14.03.2018 року зчитування показів лічильників провадиться постачальником послуг комерційного обліку (ППКО), або Оператором системи, або споживачем та передаються Адміністратору комерційного обліку (АКО) для проведення розрахунків та виставлення рахунків учасникам ринку на основі фактичних даних комерційного обліку.

Пунктом 4.12 ПРРЕЕ, передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються за даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку. На даний час, як зазначає позивач, на підставі п. 10 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року функції оператора комерційного обліку покладені на оператора системи розподілу у межах території своє ліцензованої діяльності, а саме - AT "ДТЕК Одеські Електромережі".

Зокрема, позивач вказує, що за розрахункові періоди травня-серпня 2019 р. Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія від AT "ДТЕК Одеські Електромережі", як оператора системи розподілу, були отримані дані щодо фактичного споживання електричної енергії Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)», зокрема, відповідачем було спожито 48274 кВт./год. електричної енергії загальною вартістю 104 442,41 грн. у т.ч. ПДВ. Кількість та вартість спожитої електричної енергії також зафіксовано наданими відповідачу Актами прийняття-передавання товарної продукції за Договором, що свідчить про визнання Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» обсягу спожитої електричної енергію за вказані періоди у повному обсязі.

Судом було встановлено, що у зв`язку з порушенням Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» взятих на себе зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за спожиту активну електричну енергію, Товариство з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія з метою захисту порушених майнових прав та інтересів звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за період травня-липня 2019 року та нарахованих штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.10.2019 року по справі №916/2203/19 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» про стягнення заборгованості та нараховані штрафні санкції задоволено у повному обсязі та стягнуто на користь позивача 114 216,03 грн., що складається з наступних сум:101 833 грн. 95 коп. основний борг за спожиту активну електричну енергію;9 628 грн. 10 коп. пеня, нарахована внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань;832 грн. 98 коп. 3 %, нараховані внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань;1 921, 00 грн. витрати по сплаті судового збору.

04.12.2019 року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження ВП № 60785060 по виконанню наказу від 25.10.2019 року про стягнення 114 216,03 грн. В наданий державним виконавцем строк, вимоги виконавчого документу Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» не виконано.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом досліджено та встановлено, що у справі №916/2203/19 брали участь Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» та Товариство з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія, тобто ті самі особи, які беруть участь у справі №916/2931/20, тому обставини встановлені рішенням суду у справі №916/2203/19 мають преюдиційне значення при вирішенні даного спору.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 Совтрансавто-Холдінг проти України, а також рішенні Європейського Суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 Брумареску проти Румунії встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення одним з основоположних аспектів верховенства права принципу юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Крім того, судом встановлено, що за Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» рахувалась поточна заборгованість, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань згідно Договору, зокрема заборгованість за активну електричну енергію серпня місяця 2019 року у розмірі 2 608,46 грн., що підтверджується рахунком №01-6557/1 від 02.09.2019 р. отриманим відповідачем.

Суми коштів, які становлять кредиторські вимоги й щодо визнання яких з включенням до проміжного ліквідаційного звіту звертається позивач (заборгованості згідно рішення суду та поточна суми боргу) пов`язані між собою однією підставою виникнення неналежне виконання Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія згідно договору про постачання електричної енергії споживачу №6557.

При цьому судом було досліджено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» з 30.04.2020 року перебуває у стані припинення. Публікація про таке припинення юридичної особи відповідача оприлюднена у розділі «Офіційні оприлюднення» ЄДР на офіційній сторінці міністерства юстиції України 30.04.2020 року (https://usr.minjust.gov.ua/content/publication-info).

Відповідно до ст. 59 ГК України, припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч. 5 ст. 104 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 105 ЦКУкраїни, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Згідно ч. 5 ст. 105 ЦК України, строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» перебуває у стані припинення (за рішенням засновників) з 30.04.2020 року.

В графі "Прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи" зазначено ОСОБА_1 , як виконуючого обов`язки керівника, та ОСОБА_2 , як голову комісії з припинення або ліквідатора.

В графі "Відомості про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог" зазначено граничну дату пред`явлення вимог - 02.06.2020 року.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 105 ЦК України, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

У зв`язку з перебуванням Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» у стані припинення та наявністю заборгованості за спожиту активну електричну енергію згідно судового рішення №916/2203/19 та не стягнутої у судовому порядку, перед Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія, позивач 24.06.2020 року звернувся до відповідача із заявою кредитора про грошові вимоги до боржника № 06/03-1082 від 19.06.2020 року.

Враховуючи положення ст. 105 ЦК України, судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія (кредитором) не було пропущено двох місячний строк на звернення з кредиторською вимогою, а відтак його вимоги повинні бути задоволені з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Відповідно до ч. 8 ст. 111 ЦК України, ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 112 ЦК України, у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно (ч. 4 ст. 112 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 112 ЦК України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Аналіз зазначеного вказує на те, що у разі наявності невиконаних зобов`язань, кредитор має право звернутися з відповідними вимогами до ліквідаційної комісії боржника із заявою про їх визнання та включення їх до проміжного ліквідаційного балансу. У разі повної або часткової відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду у кредитора виникає право на захист його порушених прав в судовому порядку шляхом розгляду судом існуючих вимог; в разі обґрунтованості вимог кредитора, наслідком є їх задоволення та включення до проміжного ліквідаційного балансу юридичної особи або задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Тобто, з метою гарантування прав та інтересів кредиторів, яким ліквідаційна комісія відмовила у задоволенні їх вимог чи ухилилася від їх розгляду стаття 112 ЦК України надає право звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.06.2020 року позивач звертався до відповідача з заявою з кредиторськими вимогами в сумі 116 824,49 грн. Факт направлення заяви на адресу відповідача підтверджують опис вкладення в цінний лист та фіскальний чек. Судом встановлено, що заяву із кредиторськими вимогами відповідач отримав 27.06.2020 року, про що стало відомо позивачу із відповіді на інформаційний запит від 15.09.2020 року, отриманої від Акціонерного товариства «Укрпошта».

При цьому, звертаючись з даним позовом, позивач вказав на отримання відповідачем заяви кредитора та на відсутність відповіді на заявлену вимогу. Відсутність відповіді на заяву стало підставою для звернення із позовом про зобов`язання відповідача визнати кредиторські вимоги позивача у розмірі 116 824,49 грн. та включити дану вимогу кредитора до проміжного ліквідаційного балансу. Місячний строк звернення до суду, визначений нормами ст. 112 Цивільного кодексу України за захистом свого порушеного права позивач не пропустив.

За аналізом матеріалів справи судом було встановлено, що в будь-якому разі ліквідаційна комісія Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» повинна була розглянути заявлені кредиторські вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія, однак фактично відповідач ухилився від розгляду заявленої позивачем вимоги та залишив її без відповіді.

Отже, приймаючи до уваги, що при зверненні до господарського суду з позовом до ліквідаційної комісії відповідача позивач дотримався строків, визначених ст.112 ЦК України, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів щодо погашення відповідачем заборгованості перед позивачем на суму 116 824,49 грн. суд, врахувавши, що в матеріалах справи відсутнє рішення ліквідаційної комісії щодо включення пред`явленої позивачем вимоги до проміжного ліквідаційного балансу Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51), який на даний час ще не затверджений, дійшов висновку про обґрунтованість позову позивача, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Одеська обласна енергопостачальна компанія слід задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ГК України, ліквідаційна комісія або інший орган, який проводить ліквідацію суб`єкта господарювання, вміщує в друкованих органах відповідно до закону повідомлення про його ліквідацію та про порядок і строки заяви кредиторами претензій, а явних (відомих) кредиторів повідомляє персонально у письмовій формі у встановлені цим Кодексом чи спеціальним законом строки.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 105 ЦК України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

За приписами пунктів 1, 2, 26 частини 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності); ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; дані про перебування юридичної особи у процесі припинення, у тому числі дані про рішення щодо припинення юридичної особи, відомості про комісію з припинення (ліквідатора, ліквідаційну комісію тощо) та про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог.

Як зазначає ч. 3 ст. 110 ЦК України у випадку ліквідації юридичної особи, якщо вартість її майна є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

Згідно ч. 8 ст. 111 ЦК України, Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Ч. 9 статті виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи. Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає ліквідаційний баланс, забезпечує його затвердження учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, та забезпечує подання податковим органам (ч.11). Майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів (у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування), передається учасникам юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом (ч.12).

Частиною 1 ст. 112 ЦК України визначено, черговість задоволення вимог до юридичної особи, що ліквідується. Згідно ч.3. ст.112 ЦК України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

Згідно із ч. 6 ст. 105 ЦК України, кожна окрема вимога кредитора розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора. Таким чином, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини не дають права ліквідаційній комісії залишати вимоги кредиторів без розгляду.

Відповідно до ч.ч. 3 - 5 ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

За таких обставин, судом встановлено, що зазначену заяву Відповідач мав розглянути не пізніше тридцяти днів з моменту такого отримання, та письмово повідомити позивача про результати її розгляду, проте відповідних дій Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№51)» не вчинив, що власне свідчить про факт ухилення від розгляду заявленої вимоги. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.10.2019 по справі № 910/9052/18.

За аналізом чинного цивільного законодавства, судом встановлено, що такі норми не надають ліквідаційній комісії права залишати вимоги кредиторів без розгляду, вимога кредитора має бути розглянута з прийняттям та направленням відповідного рішення ліквідаційною комісією не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора, а кредитор, у випадку відмови ліквідаційної комісії у задоволенні його вимог або ухилення від їх розгляду, має право на звернення до суду з відповідним позовом протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову, в той час як вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вважаються погашеними.

При цьому, згідно п.5.2.1 ПРРЕЕ, електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.

Пунктом 5.5.5. ПРРЕЕ визначено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 714 ЦК одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 129 (1) Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання.

Згідно приписів ст. 7 ГПК України (п.2), однією із засад господарського судочинства визначено обов`язковість судового рішення. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 18). Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України (ст. 326).

«…Норми цивільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не надають ліквідаційній комісії права залишати вимоги кредиторів без розгляду…» (постанова Вищого господарського суду України від 16.01.2017р., справа 916/1579/16).

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім матеріалам справи та поданим у справі доказам.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повній мірі, відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПІДПРИЄМСТВО ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ (№51)» (65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд.9, ), в особі ліквідаційної комісії визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ПІДПРИЄМСТВО ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ (№51)» кредиторські вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» (65007, м. Одеса, вул.Мала Арнаутська, 88, ) у загальному розмірі 116824,49 гри., що складається із заборгованості за спожиту активну електричну енергію у розмірі 104 442,41 гри., пені за прострочення оплати боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 9 628,10 грн., 3% річних у розмірі 832,98 грн. та судових витрат у розмірі 1921грн.

3. Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ПІДПРИЄМСТВО ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ (№51)» (65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд.9, ), в особі ліквідаційної комісії на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОДЕСЬКА ОБЛАСНА ЕНЕРГОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» (65007, м.Одеса, вул.Мала Арнаутська, 88. ) судовий збір у розмірі 2102грн.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повний текст складено 14 січня 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов