Справа № 909/20/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.01.2021 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Стефанів Т. В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнер" б/н від 04.01.2020 (вх. № 533/21 від 11.01.2021) про забезпечення позову

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Люнер" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з заявою б/н від 04.01.2020 (вх. № 533/21 від 11.01.2021) про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Мельник" (76002, м. Івано-Франківськ, вул. Гната Хоткевича, 65, корпус 2, кв. 38, ) і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Заяву, як вказує ТОВ "Люнер", подано до подачі позовної заяви.

Разом з тим, як вбачається з даних Діловодства спеціалізованого суду (Господарського суду Івано-Франківської області) заява про забезпечення позову надійшла одночасно з позовною заявою. Більше того, позовну заяву зареєстровано 11.01.2021 об 11:53:42 год., а заяву про забезпечення позову - 11.01.2021 о 12:03:35 год.

Мотивуючи подану заяву ТОВ "Люнер" вказує на те, що:

- ТОВ "Будівельна компанія "Мельник" є будівельною компанією, основною діяльністю якого є будівництво. Як вбачається з інтернет платформ, на яких розміщуються оголошення про продаж нерухомого майна, останнім в період 29-30 грудня 2020 року, в останні дні строку повернення позивачу грошових коштів за договором, вчиняються активні дії, направлені на реалізацію належного йому нерухомого майна;

- відповідач не виходить на зв`язок з ТОВ "Люнер";

- після закінчення строку на повернення коштів з боку відповідача не було вчинено жодної дії, спрямованої на виконання власних обов`язків за договором.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 140 ГПК України).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд визнає її необґрунтованою, враховуючи наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд зазначає, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Важливою обставиною під час вжиття заходів забезпечення позову є пов`язаність відповідних дій відповідача та шкідливих результатів від їх вчинення з відповідним предметом позову та правами, з метою захисту яких такий позов подано.

Поряд з цим, за приписами ч. 3 ст. 13, ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд зазначає, що в заяві про вжиття заходів забезпечення позову ТОВ "Люнер" жодним чином не обґрунтовано, у чому саме полягає утруднення чи неможливість виконання рішення у разі задоволення позовних вимог. До заяви про забезпечення позову не подано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів до забезпечення позову.

Так, судом встановлено, що одним із видів економічної діяльності ТОВ "БК "Мельник" є будівництво житлових і нежитлових будівель.

Саме реалізація таких будівель є беззаперечною умовою отримання прибутку товариством.

Тому, вчинення дій, спрямованих на реалізацію відповідачем нерухомого майна лише підтверджує можливість виконання рішення в майбутньому, у разі задоволення позову.

Подані заявником скріншоти оголошень про продаж ТОВ "БК "Мельник" нерухомого майна з інтернет платформ не розцінюються судом, як докази того, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент звернення до суду з заявою про забезпечення позову та пред`явлення самого позову до нього, може зникнути чи зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.

Крім того, наведені обставини про невиконання відповідачем обов`язку стосовно повернення коштів у строки, визначені договором, фактично є аналогічними підставам заявленого позову та не можуть слугувати підставами для забезпечення позову.

Частиною 11 ст. 137 ГПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

ТОВ "Люнер" обґрунтувало заяву про забезпечення позову виключно потенційною можливістю ухилення відповідача від виконання судового рішення. Водночас не навело конкретних обставин, що можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову, і відповідно до ст. 74 ГПК України не подало докази на їх підтвердження.

Враховуючи викладене, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136, 137, 138-140, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнер" б/н від 04.01.2020 (вх. № 533/21 від 11.01.2021) про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання може бути оскаржена у визначені ст. 256, 257, п. п. 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 12.01.2021.

Суддя Т. В. Стефанів