Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/972/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТ КАПІТАЛ АКТИВЕ" (04210, м.Київ, вул.Оболонська Набережна, 1, корпус 2, приміщення 219/2, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК ПОЛІССЯ" (34000, Рівненська область, Зарічненський район, смт. Зарічне, вул. Аерофлотська, 2Б, )

про стягнення 24 423,03 грн

Сторони не забезпечили явки своїх повноважних представників.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "РОСТ КАПІТАЛ АКТИВЕ" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК ПОЛІССЯ" про стягнення 24 423,03 грн пені за невиконання/неналежне виконання Договору підряду на виконання сільськогосподарських робіт №02/07/19-02.

Ухвалою суду від 19.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.12.2020.

01 грудня 2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заявив про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог про стягнення пені за періоди до 07.10.2020 та просив відмовити в частині стягнення з відповідача на користь позивача 14 338,51 грн пені.

У судовому засіданні 17.12.2020 судом було оголошено перерву до 12.01.2021.

У судове засідання 12.01.2021 сторони не забезпечили явки своїх повноважних представників, хоча про дату, час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи.

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що сторони про дату, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку, справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами, оскільки неявка учасників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

02 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рост капітал активе" (Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АК ПОЛІССЯ" (Замовник) було укладено Договір підряду па виконання сільськогосподарських робіт №02/07/19-02 (далі Договір, а.с. 17-20).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, Підрядник зобов`язався виконати на виробничих площах Змовника сільськогосподарські роботи: оранка, сівба, культивація, боронування, дискування, внесення добрив, збір зернових та/або бобових культур й т ін. на умовах цього Договору, а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані Роботи.

Згідно із пунктом 1.3. Договору, конкретне найменування (вид) Робіт, що підлягають виконанню, їх строки, обсяги і ціна, вимоги до техніки Підрядника, її кількість й т.ін. узгоджуються Сторонами шляхом підписання додатків до Договору.

Відповідно до пункту 3.3. Договору, остаточна вартість виконаних робіт Підрядником Робіт (сума до оплати) обчислюється і оплачується в гривнях виходячи із актів здачі- приймання виконаних робіт, що підписані Сторонами.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що якщо інші умови не будуть визначені додатком до Договору, оплата Робіт здійснюється шляхом перерахування грошових коштів па поточний банківський рахунок Підрядника на підставі акту здачі-приймання робіт протягом 20 банківських днів з дати підписання Сторонами відповідного акту.

В подальшому, між Сторонами було узгоджено порядок проведення робіт з Дискування. Відповідно до додатку №1 від 02 липня 2019 (а.с. 27) до Договору визначено строк оплати робіт, а саме: 20 робочих днів після підписання акту здачі-приймання робіт.

Відповідно до акту надання послуг № 84 від 16 липня 2019 (а.с. 29), роботи з дискування на суму 24 693,73 грн були виконані в повному обсязі. Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт не має.

Враховуючи вищевикладене, останнім днем строку на оплату робіт по акту №84 від 16.07.2019 було 13.08.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що оплата за виконані по акту №84 від 16.07.2019 роботи в розмірі 24 693,73 грн була здійснена відповідачем 10.09.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 1723 (а.с. 32). Тобто, відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язань за Договором.

Відповідно до додатку №2 від 02 липня 2019 (а.с. 28) до Договору визначено строк оплати робіт, а саме 20 робочих днів після підписання акту здачі-приймання робіт.

Судом встановлено, що відповідно до акту надання послуг № 103 від 29.07.2019 (а.с. 30), роботи з дискування були виконані в повному обсязі. Відповідач претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт не має.

Враховуючи строки визначені додатковим договором №2, останнім днем строку щодо оплати робіт по акту надання послуг № 103 від 29.07.2019 є 27.08.2019.

Оплата за виконані роботи в розмірі 358 058,61 грн була здійснена відповідачем лише 08.11.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 2050 (а.с. 33). Тобто, відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язань за Договором.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.901 Цивільного кодексу України встановлено, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання то воно підлягає виконанню в цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Враховуючи наявні у справі докази, суд вважає підтвердженим факт надання послуг відповідачеві згідно актів надання послуг №84 від 16.07.2019 та №103 від 29.07.2019.

Проте, відповідач вчасно взяті на себе зобов`язання з оплати послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошових зобов`язань за Договором.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором позивачем нараховано відповідачу 24 423,03 грн пені на суми невчасно сплаченого зобов`язання (розрахунок на а.с. 3), а саме: на суму зобов`язання 24 693,00 грн за період з 13.08.2019 по 10.09.2019 в розмірі 663,67 грн, та на суму зобов`язання 358 058,00 грн за період з 27.08.2019 по 08.11.2019 в розмірі 23 759,36 грн.

У відповідності до п. 5.9 Договору, за прострочення оплати Замовник сплачує Підряднику штрафну господарська санкцію у вигляді пені, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, що нараховується на суму фактичної заборгованості.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені (а.с. 3) та визнано його не в повній мірі вірним. Зокрема, позивачем при нарахуванні пені не враховано, що прострочення виконання зобов`язання починається з наступного дня за останнім днем на його виконання, а також, не враховано, що в день оплати боргу пеня не нараховується, оскільки зобов`язання фактично виконано. Відтак, правомірним є нарахування пені на суму зобов`язання 24 693,00 грн за період з 14.08.2019 по 09.09.2019, та на суму зобов`язання 358 058,00 грн за період з 28.08.2019 по 07.11.2019.

Разом з тим, 01.12.2020 відповідачем у відзиві заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені.

Згідно з положеннями статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Договір укладений між сторонами у даній справі не містить умови про збільшення позовної давності.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 07.10.2020, про що свідчить відбиток календарного штемпеля на конверті у якому до суду надійшла позовна заява у даній справі.

Водночас слід зазначити, що позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин пропущення позовної давності, та клопотання про поновлення такого строку.

Відтак, зважаючи на подану відповідачем заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про стягнення пені, враховуючи те, що на момент пред`явлення позову встановлений законом строк позовної давності до вимог про стягнення пені за період з 14.08.2019 по 06.10.2019 вже сплинув, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача 14 338,55 грн пені за вказаний період у зв`язку із застосуванням строку позовної давності.

Разом з тим, заявлена позивачем вимога про стягнення пені за період з 07.10.2019 по 07.11.2019 на суму боргу 358 058,00 грн в розмірі 10 084,48 грн є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 084,48 грн пені. У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 14 338,55 грн пені суд відмовляє.

Сума витрат по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог становить 867,93 грн та на підставі статті 129 ГПК України підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 7, 13, 73, 74, 77, 129, 237- 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АК ПОЛІССЯ" (34000, Рівненська область, Зарічненський район, смт. Зарічне, вул. Аерофлотська, 2Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТ КАПІТАЛ АКТИВЕ" (04210, м.Київ, вул.Оболонська Набережна, 1, корпус 2, приміщення 219/2, ) 10 084 (десять тисяч вісімдесят чотири) грн 48 коп. пені та 867 (вісімсот шістдесят сім) грн 93 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 14 338,55 грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.01.2021.

Суддя І.О. Пашкевич