РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2021Справа № 910/16810/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/16810/20

За позовом Управління поліції охорони в м. Києві

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 5210,33 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління поліції охорони в м. Києві (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 5210,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг охорони майна №166/29/20/2/ОБ/ОС-2016 від 04.04.2016 не розрахувався в повному обсязі за отримані послуги в строк, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення суму основної заборгованості у розмірі 5138,72 грн та пеню у розмірі 71,61 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 відкрито провадження у справі та, оскільки справа малозначна і було відсутнє клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 12.11.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме 03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5.

З наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 була отримана відповідачем - 19.11.2020.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений законом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2016 між Управлінням поліції охорони в місті Києві (далі - виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», що перейменовано на Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - замовник) укладено договір на надання послуг охорони майна №166/29/20/2/ОБ/ОС-2016 (далі - договір), за умовами пункту 2.1 якого, замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснювати охорону майна замовника на об`єкті та обслуговування сигналізації на цьому об`єкті за цим договором. Виконавець не приймає майно замовника на зберігання і не вступає у володіння ним.

У додатку №1 від 01.08.2017 до договору сторони погодили дислокацію двох об`єктів замовника з адресами їх розташування та графіком їх охорони, а саме інкасаторські каси №1, №2 на площі Вокзальній, 1 з видом охорони ОС цілодобово та без вихідних.

За умовами пункту 2.2 договору передбачено, що періодом охорони майна на об`єкті вважається час з моменту прийняття виконавцем сигналізації, якою обладнаний об`єкт, під спостереження до зняття її з-під спостереження замовником у відповідності до інструкції з користування сигналізацією (далі - інструкція, додаток №3).

У пункті 3.1 договору сторони визначили, що розрахунок вартості послуг виконавця за цим договором здійснюється на підставі цін, визначених сторонами у протоколі погодження договірної ціни (далі - додаток №4), а вартість послуг визначається у розрахунку (далі - додаток №2).

Додатком №2 від 01.08.2017 до договору наведено розрахунок вартості спостереження за охоронною сигналізацією в приміщенні на 2017 рік, що в рік становить 22609,08 грн.

Оплата за договором здійснюється замовником щомісячно до 20-го числа місяця, в якому надаються послуги, шляхом перерахування замовником грошових коштів у сумі місячної вартості послуг, визначеної в розрахунку, на рахунок виконавця (пункт 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору визначено, що у випадку ненадходження оплати у встановлений пунктом 3.2 договору строк виконавець направляє замовнику письмове повідомлення з вимогою оплатити заборгованість протягом 10 днів та попередженням про припинення надання послуг у випадку нездійснення оплати в зазначений строк. При несплаті заборгованості замовником у зазначений у повідомленні строк виконавець має право в односторонньому порядку припинити надання послуг замовнику через 5 днів після закінчення строку на оплату заборгованості та розірвати договір.

У пункті 3.5 договору передбачено, що до закінчення поточного місяця виконавець надає замовнику два примірники акта приймання наданих послуг, який останній зобов`язаний протягом п`яти перших робочих днів наступного місяця підписати і один примірник підписаного акта повернути виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник зобов`язаний в той же строк у письмовій формі, надати виконавцю обґрунтовані заперечення.

За умови неповернення замовником підписаного акта приймання наданих послуг чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, в строк, визначений пунктом 3.5 договору, вважається, що послуги у такому місяці надані виконавцем в повному обсязі і прийняті замовником без зауважень, а акт приймання наданих послуг такий, що підписаний сторонами (пункт 3.6 договору).

Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2016 року та у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір може бути пролонгованим на наступний рік, якщо умови договору залишаються незмінними (пункти 9.1 та 9.2 договору).

На виконання умов укладеного договору позивачем надані відповідачу послуги з охорони, а саме у червні-серпні 2020 року на загальну суму 5138,72 грн, що підтверджується актами прийому-здачі виконаних послуг №СВ2-005023 від 30.06.2020 на суму 1860,08 грн, №СВ2-005857 від 31.07.2020 на суму 1917,70 грн та №СВ2-006697 від 31.08.2020 на суму 1360,94 грн.

Позаяк, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з охорони майна №166/29/20/2/ОБ/ОС-2016 від 04.04.2016, оплату наданих послуг не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 5138,72 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договорами свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо надання послуг охорони майна.

Листом №670/43/29/20/02-2020 від 27.07.2020 та №1877/43/29/5/2020 від 27.08.2020 позивач направив відповідачу акти прийому-здачі наданих послуг у червні-серпні 2020 року, які отримані відповідачем, однак відповідач в порушення умов договору акти не підписав та оплату не здійснив.

Окрім того, позивач звертався з претензіями про сплату вартості наданих послуг з охорони у червні-серпні 2020 року, а саме №629/43/29/20/02-2020 від 15.07.2020 та №729/43/29/20/01-2020 від 13.08.2020, які залишені відповідачем без відповіді і реагування, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог статті 525 та частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у частині 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договорами надання послуг, а відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто, а замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положенням статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2 договору сторони визначили, що оплата здійснюється замовником щомісячно до 20-го числа місяця, в якому надаються послуги, шляхом перерахування замовником грошових коштів у сумі місячної вартості послуг, визначеної в розрахунку, на рахунок виконавця.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту пункту 3.2 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих охоронних послуг за актами прийому-здачі виконаних послуг №СВ2-005023 від 30.06.2020, №СВ2-005857 від 31.07.2020 та №СВ2-006697 від 31.08.2020 на момент розгляду справи настав.

Втім, як встановлено судом, відповідач, у встановлені договорами строки, оплату отриманих послуг за вказаними актами належним чином не здійснив.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем відповідачеві обумовлених договором послуг та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної оплати отриманих послуг у встановленому договором порядку, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 5138,72 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 6.2.1 договору передбачено, що за кожний день прострочення оплати за договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати отриманих послуг, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 6.2.1 договору, позивачем нараховано пеню у загальному розмірі 71,61 грн, що складається: з 42,81 грн у період з 20.06.2020 по 28.08.2020 на суму 1860,08 грн; з 25,22 грн у період з 20.07.2020 по 28.08.2020 на суму 1917,70 грн та з 3,58 грн у період з 20.08.2020 по 28.08.2020 на суму 1360,94 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем не вірно визначено початок періоду прострочення, так як прийменник «до» з прив`язкою до календарної дати в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 08.10.2018 у справі №927/490/18). Як і не враховано, що за умовами пункту 6.2.1 договору пеня розраховується у розмірі облікової ставки НБУ, а не подвійної облікової ставки, як помилково визначено позивачем та не враховано, що у 2020 році 366 днів, а не 365.

Таким чином, за розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягає пеня в загальному розмірі 35,09 грн, що становить пеню у розмірі 21,04 грн у період з 21.06.2020 по 28.08.2020 (1860,08грн*6%/100/366*69=21,04 грн), пеню у розмірі 12,26 грн у період з 21.07.2020 по 28.08.2020 (1917,70грн*6%/100/366*39=12,26 грн) та пеню у розмірі 1,79 грн у період з 21.08.2020 по 28.08.2020 (1360,94грн*6%/100/366*8=1,79 грн), в іншій частині цих позовних вимог позивачу належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління поліції охорони в м. Києві підлягають частковому задоволенню.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 178, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Управління поліції охорони в м. Києві до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 5210,33 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Управління поліції охорони в м. Києві (04050, м. Київ, вул. Студентська, буд. 9; ідентифікаційний код 40109147) основний борг у розмірі 5138 (п`ять тисяч сто тридцять вісім) грн 72 коп., пеню у розмірі 35 (тридцять п`ять) грн 09 коп. та судовий збір у розмірі 2087 (дві тисячі вісімдесят сім) грн 27 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18.01.2021.

Суддя Т.В. Васильченко