ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

04 січня 2021 року Справа № 915/1185/20

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши матеріали заяви

третьої особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги: фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, АДРЕСА_1

до відповідача: фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, АДРЕСА_2 ,

у справі №915/1185/20

за позовом: Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1, 54001, м.Миколаїв, вул.Нікольська, б.73 в інтересах держави

до 1-го відповідача: Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, 57453, Миколаївська область, Березанський район, с.Коблеве, вул.Одеська, б.4

до 2-го відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС», 65009, м.Одеса, вул.Черняховського, б.4

до 3-го відповідача: Фізичної особи - підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, АДРЕСА_2 .

про: - визнання незаконними і скасування рішень;

- визнання недійсними договору оренди землі та договору суборенди земельної ділянки;

- скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно;

- зобов`язання знести будівлі.

В С Т А Н О В И В:

29.12.2020 фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою третьої особи із самостійними вимогами про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, в якій просить суд визнати спільною сумісною власністю фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича та фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни наступне майно: нежитлове приміщення №1 загальною площею 100,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення №2 загальною площею 221,1 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення №3 загальною площею 481 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , … розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером:12:051:0019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне нерухоме майно було набуто гр. Авдєєвою-Акєнтьєвою М.В. в період перебування у шлюбі із гр. Ізманом О.М. та в силу норм ст. 60 Сімейного кодексу України є їх спільною сумісною власністю, та у випадку задоволення позову Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1, гр. Ізмін О.М. буде позбавлений права володіння, користування та розпорядження своєю частиною спільної сумісної власності у спірному майні.

У зв`язку з перебуванням судді Семенчук Н.О. в період з 29.12.2020 по 31.12.2020 у плановій відпустці, розгляд даної заяви здійснюється суддею 04.01.2021.

Частиною 1 ст. 49 ГПК України передбачено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу (ч.5 ст. 49 ГПК України).

Згідно з нормами ч. 2 ст. 180 ГПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки позовна заява третьої особи з самостійними позовними вимогами не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 ГПК України.

Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України.

Так, ч. 1 ст. 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Суд відмічає, що у вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір господарськими, потрібно керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За результатами дослідження позовної заяви суд встановив, що предметом заявленого позову є майнова вимога визнання нерухомого майна за переліком спільною сумісною власністю подружжя.

Позовні вимоги мотивовані, зокрема, тим, що гр. Ізман О.М. ( третя особа із самостійними позовними вимогами) є чоловіком одного з відповідачів - гр. Авдєєвої-Акєнтьєвої М.В. , та майно, щодо якого розглядається спір у даній справі є їх спільно набутим майном у шлюбі.

Позивачем у даному спорі фізична особа-підприємець Ізман О.М.

В силу приписів ст. 1 Сімейного кодексу України, він визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Сімейний кодекс України регулює, зокрема, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям (ч.1 ст. 2 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Особисті права з визнання майна спільною сумісною власністю подружжя реалізуються особою саме як фізичною особою та виникають із сімейних правовідносин.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, з огляду на правила ч. 1 ст. 20 ГПК України та вищенаведені обставини, враховуючи, що між гр. Ізманом О.М. та гр. Авдєєвою-Акєнтьєвою М.В. відсутні господарські відносини та відсутній спір про право, що виникає з відповідних відносин, оскільки заявлений спір виникає із сімейних правовідносин, даний спір непідвідомчий господарському суду, оскільки не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовна заява ФОП Ізмана О.М. б/н від 28.12.2020 (вх. №16772/20) не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, у зв`язку із чим відмовляє у відкритті провадження у даній справі.

За приписами ч.ч. 3-4, 6 ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За правилами ст. ст. 19, 23, 30 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

За приписами ч. 2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

При цьому відповідно до ч. 15 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

За таких обставин, розгляд даного спору віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів за місцезнаходженням відповідача.

Окрім цього, суд вважає за доцільне зазначити, що згідно з нормами ст. 180 ГПК України, вказана заява та первісний позов не виникли з одних правовідносин, не є взаємопов`язаними та їх спільний розгляд не є доцільним.

Додатково суд зазначає, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, тому повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не допускається.

З урахуванням наведеного позивачі мають право на повернення з Державного бюджету України судового збору, сплаченого за подання до суду даної позовної заяви, у випадку звернення із відповідним клопотанням про повернення судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 20, 45, 175, 232, 233, 234, 235 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича б/н від 28.12.2020 (вх. №16772/20) до фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

2. Надіслати позовні матеріали (позовна заява з додатками всього на 26 арк. в т.ч. конверт) на адресу заявника - ФОП Ізмана О.М.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений та підписаний суддею 06.01.2021.

Суддя Н.О. Семенчук