ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2021 р. Справа№ 911/16/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.10.2020

у справі № 911/16/20 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави

до: 1. Головного управління Держгеокадастру у Київській області;

2. Фермерського господарства «Романат»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

про визнання недійсним та скасування наказу та договору оренди земельної ділянки

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ

Перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури (далі - позивач, прокурор) в інтересах держави звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач 1) та Фермерського господарства «Романат» (далі - ФГ «Романат», відповідач 2) про:

- визнаня недійсним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Київській області про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки від 07.02.2014 №КИ/:04:026/00013156 (кадастровий номер :04:026:0003) для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, загальною площею 32,0903 га;

визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного Відділом Держземагенства у Сквирському районі Київської області та фізичною особою - ОСОБА_1 , №658 від 28.03.2014, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А. з індексним номером рішення 12014173 від 28.03.2014, обґрунтовуючи позовні вимоги порушенням вимог земельного законодавства під час відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.10.2020 позов Першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ФГ «Романат» про визнання недійсним та скасування наказу та договору оренди земельної ділянки залишено без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява підписана особою, яка не мала на це відповідних повноважень,а саме, першим заступником керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області С. Пашин без надання доказів відсутності керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області на дату підписання позовної заяви, тобто обставин, які б в силу положень Закону України «Про прокуратуру» доводили наявність у першого заступника керівника прокуратури права на підписання позову та подання його до суду.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, Виконувач обов`язків керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 06.10.2020 у справі №911/16/20, скасувати ухвалу, направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, в порушення приписів ст. ст. 19, 129, 129-1 Конституції України та ст. ст. 2, 3, 7, 11, 13, 14, 136, 144, 145, 236 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України).

Як зазначає скаржник, судом не було враховано приписів частини 1 статті 24 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам; при прийнятті ухвали місцевий господарський суд помилково врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.05.2020 у справі №819/478/17, з огляду на те, що у вказаній справі орган прокуратури приймав в ній участь, не здійснюючи своєї конституційної функції представництва інтересів держави у суді, а захищаючи інтереси безпосередньо самого органу прокуратури.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 Виконувачу обов`язків керівника Київської обласної прокуратури поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 06.10.2020 у справі №911/16/20, відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою, а розгляд призначено на 13.01.2021 та встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідач-1 скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу задовольнити частково, а саме змінити оскаржувану ухвалу, виключивши з її мотивувальної частини висновок про те, що Головним управлінням були «допущені порушення вимог земельного законодавства при наданні в оренду земельної ділянки відповідачу-2», оскільки питання стосовно можливого порушення вимог законодавства під час відведення земельної ділянки з кадастровим номером :04:026:0003 в ході розгляду даної справи взагалі не досліджувалось, відтак висновок суду про наявність будь-яких порушень законодавства з боку Головного управління під час передачі земельної ділянки в оренду, викладений в оскаржуваній ухвалі, у будь-якому разі є передчасним; резолютивну частину оскаржуваної ухвали відповідач-1 визнає обґрунтованою з урахуванням тієї обставини, що повноваження на подання позову в даній справі могли бути реалізовані першим заступником керівника Білоцерківської місцевої прокуратури лише у разі відсутності станом на дату подання позову керівника Білоцерківської місцевої прокуратури, натомість, матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідач-2, скориставшись правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив визнати пропущеними строки на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 06.10.2020 у справі №911/16/20 та відмовити у відкритті апеляційного провадження. Також у відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 висловив свою позицію щодо правомірності постановленої судом про залишення позову без розгляду у зв`язку з відсутністю у першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури С.Пашин права підписувати позовну заяву.

Відповідач-1 явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача-1, явка якого в судове засідання обов`язковою не визнавалась, заслухавши думку прокурора, представника відповідача-2 та третьої особи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без його участі.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача-2 та третя особа ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги не визнали, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а ухвалу суду - законною, у зв`язку з чим просили оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

13.01.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 2 статті 273 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення прокурора, представника відповідача-2, третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.14 частини 1 статті 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про залишення позову (заяви) без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява №33-4726 вих-19 підписана першим заступником керівника Білоцерківської місцевої прокуратури С. Пашин та подана до Господарського суду Київської області 23.12.2019 в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та Фермерського господарства «Романат» (далі - ФГ «Романат» про визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держземагенства у Київській області про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки від 07.02.2014 №КИ/:04:026/00013156 (кадастровий номер :04:026:0003) для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області, загальною площею 32,0903 га та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного Відділом Держземагенства у Сквирському районі Київської області та фізичною особою - ОСОБА_1 .

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п.3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час звернення до суду із позовом у даній справі) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора України; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

У системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Окружну прокуратуру очолює керівник окружної прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників (ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» ).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 15 Закону «Про прокуратуру» прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); керівник обласної прокуратури; перший заступник керівника обласної прокуратури; заступник керівника обласної прокуратури; керівник підрозділу обласної прокуратури; заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; прокурор обласної прокуратури керівник окружної прокуратури; перший заступник керівника окружної прокуратури; заступник керівника окружної прокуратури; керівник підрозділу окружної прокуратури; заступник керівника підрозділу окружної прокуратури прокурор окружної прокуратури.

Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

У випадках, визначених законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно з частиною 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Виходячи зі змісту рішення Конституційного суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При цьому, інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

При цьому, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Враховуючи наведене, Перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Пашин С., 23.12.2019 був наділений правом підпису позовної заяви, чого судом першої інстанції враховано не було.

Місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі помилково послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду № 819/478/17 від 27.05.2020 та зазначив, що Законом України «Про прокуратуру» не передбачено можливості керівника прокуратури делегувати повноваження щодо представництва регіональної прокуратури у взаємовідносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, окрім випадків відсутності керівника, з огляду на що дійшов помилкового висновку, що Перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури не міг підписати позов у справі, оскільки до матеріалів справи не додано доказів відсутності 23.12.2019 керівника Білоцерківської місцевої прокуратури.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про прокуратуру» було визначено, що керівник місцевої прокуратури, зокрема, представляє місцеву прокуратуру у відносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями.

Проте, судова колегія звертає увагу на те, що вказані приписи стосуються представлення інтересів місцевої прокуратури саме як юридичної особи у правовідносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями.

При цьому, відповідно до частини 3 та частини 4 статті 56 Господарського процесуального кодексу України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

З урахуванням викладеного, і як правильно зазначено скаржником, необхідно розрізняти статус прокурора, який здійснює представництво інтересів держави в суді від статусу представника органу прокуратури, як юридичної особи.

Натомість, у справі № 819/478/17 позовна заява була подана на захист прав, свобод та інтересів Прокуратури, як самостійного позивача у статусі юридичної особи, а не на виконання Прокуратурою функції щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку тим, що позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати, є помилковим та таким, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі, а також у відзивах на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про зупинення провадження у даній справі.

Відповідно до п. 4 частини 1 статті 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 статті 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведені обставини, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційна скарга Виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 06.10.2020 про залишення позову без розгляду у справі №911/16/20 - скасуванню з направленням справи до місцевого господарського суду для розгляду.

У зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 270-271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Київської області від 06.10.2020 у справі № 911/16/20 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 06.10.2020 у справі № 911/16/20 скасувати.

3. Матеріали справи № 911/16/20 повернути до Господарського суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.01.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз