ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2021 р. Справа№ 911/921/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Поляк О.І.

Кропивної Л.В.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020

у справі № 911/921/20 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Фастівтепломережа»

про стягнення 102 883,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (т. 3 а.с. 37-38), заявлено про стягнення з відповідача пені в сумі 25 728,31 грн., 3 % річних в сумі 3 707,75 грн. та інфляційних втрат в сумі 10 667,11 грн., нарахованих за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 1576/1617-ТЕ-17 від 21.09.2016 з оплати природного газу, поставленого у період з листопада 2016 року по лютий 2017 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 25 728,31 грн. пені, 3 707,75 грн. 3% річних та 10 495,36 грн. інфляційних втрат, в іншій частині позову відмовлено.

Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленого позивачем у визначені позивачем періоди газу, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Водночас суд першої інстанції під час перевірки розрахунків позивача щодо нарахування втрат від інфляції встановив, що вказаний розрахунок є частково невірний, а саме:

- за актом січня 2017 року у періодах нарахування з 01.04.2017 по 30.04.2017 на суму 52 703,28 грн. та з 01.05.2017 по 31.05.2017 на суму 12 658,91 грн. допущено арифметичні помилки та помилково зазначені суми 489,96грн та 193,51 грн., тоді як вірними за вказані періоди є суми 474,33 грн. та 164,57 грн. відповідно;

- за актом лютого 2017 року у періодах нарахування з 01.06.2017 по 30.06.2017 на суму 12 7071,22 грн., з 01.07.2017 по 31.07.2017 на суму 99 317,10 грн., з 01.08.2017 по 31.08.2017 на суму 53 864,21 грн., з 01.09.2017 по 30.09.2017 на суму 19 722,15 грн. та з 01.10.2017 по 31.10.2017 на суму 1 636,47 грн. допущено арифметичні помилки та помилково зазначені суми 2 083,92 грн., 209,15 грн., 59,33 грн., 502,59 грн., 90,56 грн., тоді як вірними є суми 2 033,14 грн., 198,63 грн., 53,86 грн., 394,44 грн., та 19,64 грн. відповідно.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не знайшов відстав для задоволення поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені до 1,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням, 22.09.2020 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20 в частині відмови у стягнення 171,75 грн. інфляційних втрат скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в сумі 171,75 грн.

У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є необґрунтованим, незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що відмінність розрахунку позивача, визнаного судом невірним, від розрахунку суду полягає у тому, що позивач у цій частині здійснює нарахування інфляційних втрат на суму боргу збільшену на індекс інфляції попереднього місяця, що цілком відповідає рекомендаціям, наданим у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97-р, та правовим позиціям Верховного Суду, згідно з якими нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього періоду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020 справа № 911/921/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Іоннікова І.А. (головуючий), судді Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

У процесі здійснення підготовчих дій відповідно до ст. 267 ГПК України суддею Іонніковою І.А. заявлено самовідвід від розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20, який задоволено ухвалою від 05.10.2020.

Розпорядженням № 09.1-07/485/19 від 20.10.2020, у зв`язку задоволенням заяви судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи № 911/921/20, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/921/20.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020 справа № 911/921/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Кропивна Л.В.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки заявником не додано належних доказів сплати судового збору та відповідної заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав його поновлення, з огляду на що ухвалою від 22.10.2020 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали доказів про сплату судового збору в сумі 3 153,00 грн. та відповідної заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав його поновлення.

03.11.2020 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додано платіжне доручення № від 29.10.2020 про сплату судового збору в сумі 3 153,00 грн. та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Калатай Н.Ф. (судді-доповідача) на лікарняному з 09.11.2020 по 24.11.2020, вирішити питання щодо поданої апеляційної скарги Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у передбачені законодавством строки не виявилось за можливе.

З огляду на вказані обставини, ухвалою від 25.11.2020 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Кропивна Л.В.:

- Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20;

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 11.12.2020;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20;

- учасникам процесу роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Станом на 13.01.2021 відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді вказаної справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 210 200,00 грн., і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20 відкрите 25.11.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції (з урахуванням вихідних днів) розпочався з 11.12.2020, апеляційна скарга має бути розглянута по 24.01.2021 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

21.09.2016 позивач як постачальник та відповідач як споживач уклали договір постачання природного газу № 1576/1617-ТЕ-17 (далі Договір) (а.с. 10-18 т. 1), відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2016 - 2017 роках природний газ, а відповідач - оплатити його на умовах Договору.

За змістом п. 1.2 Договору, газ, що постачається за Договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У п. 2.1 Договору сторони погодили, що позивач передає відповідачу з 01.10.2017 по 31.03.2017 (включно) природній газ обсягом до 288,3 тис. куб.м., та визначили помісячні обсяги поставки газу.

Відповідно до п. 3.4 Договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб.м. газу за Договором становить 4 924,00 грн., крім того ПДВ - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за природній газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.3 Договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від відповідача, погашає вимоги позивача у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного відповідачем: у першу чергу відшкодовуються витрати позивача, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума заборгованості.

Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені не здійснюється позивачем на суми оплат, проведені відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Згідно з п. 10.3 Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

У п. 12.1 Договору встановлено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 до 31.03.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 23.01.2017 до Договору сторони внесли зміни до деяких пунктів договору.

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору позивач за період з листопада 2016 року по березень 2017 року передав у власність відповідача природний газ на суму 1 479 794,92 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Актів приймання-передачі природного газу від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 28.02.2017 та від 31.03.2018 (а.с. 32-36 т. 1) та сторонами не заперечується.

Як слідує з зазначених Актів приймання-передачі природного газу за вказаний період, довідки позивача, а також виписок з банківського рахунку позивача, відповідач за отриманий за Договором природний газ розрахувався у повному обсязі, проте з порушенням визначеного Договором строку.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача пеню в сумі 25 728,31 грн., 3 % річних в сумі 3 707,75 грн. та інфляційні втрат в сумі 10 667,11 грн.,

Суд першої інстанції визнав доведеним як факт невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого за Договором газу у визначений позивачем сумі, так і те, що, з огляду на вказані прострочення, позивач має право на стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Суд першої інстанції встановив, що виконані позивачем розрахунки пені та 3 % річних є вірними, проте у розрахунках заявлених до стягнення сум інфляційних втрат позивачем допущено помилки, а саме:

- за актом січня 2017 року у періодах нарахування з 01.04.2017 по 30.04.2017 на суму 52 703,28 грн. та з 01.05.2017 по 31.05.2017 на суму 12 658,91 грн. допущено арифметичні помилки та помилково зазначені суми 489,96грн та 193,51 грн., тоді як вірними за вказані періоди є суми 474,33 грн. та 164,57 грн. відповідно;

- за актом лютого 2017 року у періодах нарахування з 01.06.2017 по 30.06.2017 на суму 12 7071,22 грн., з 01.07.2017 по 31.07.2017 на суму 99 317,10 грн., з 01.08.2017 по 31.08.2017 на суму 53 864,21 грн., з 01.09.2017 по 30.09.2017 на суму 19 722,15 грн. та з 01.10.2017 по 31.10.2017 на суму 1 636,47 грн. допущено арифметичні помилки та помилково зазначені суми 2 083,92 грн., 209,15 грн., 59,33 грн., 502,59 грн., 90,56 грн., тоді як вірними є суми 2 033,14 грн., 198,63 грн., 53,86 грн., 394,44 грн., та 19,64 грн. відповідно.

Зі змісту оспорюваного рішення та з матеріалів справи слідує, що вказана різниця у розрахунках позивача та суду першої інстанції зумовлена тим, що позивач у цій частині здійснює нарахування інфляційних втрат на суму боргу, збільшену на індекс інфляції попереднього місяця, що суд першої інстанції фактично вважає невірним.

Крім того, вирішуючи спір по суті суд першої інстанції не знайшов відстав для задоволення поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені до 1,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з апеляційної скарги у цій справі, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 171,75 грн., а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 25 728,31 грн. пені, 3 707,75 грн. 3% річних та 10 495,36 грн. інфляційних втрат, а також відмови у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1,00 грн. не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 25 728,31 грн. пені, 3 707,75 грн. 3% річних та 10 495,36 грн. інфляційних втрат, а також відмови у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1,00 грн. не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 цього договору позивач має право не здійснювати поставку газу відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи слідує, що відповідач свої зобов`язання за Договором в частині оплати поставленого у період з листопада 2016 року по березень 2017 року природного газу виконав з порушенням визначеного Договором строку, з огляду на що є підстави для застосування встановленої законодавством відповідальності, зокрема стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено як об`єкти індексації - грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті, проте ч. 2 вказаної статті встановлено право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ № 1078).

Таким чином, при обчисленні інфляційних втрат за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

Крім того, саме такий порядок розрахунку інфляційних втрат наведений у Листі Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р, а правова позиція щодо саме такого визначення інфляційних втрат висловлена в постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та в подальшому підтримана у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З розрахунку інфляційних втрат коштів, зробленого позивачем, вбачається що ним повністю дотримано зазначену методологію нарахування інфляційних втрат коштів.

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить суму, визначену позивачем у заяві про зменшення позовних вимог, а саме 10 667,11 грн., отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом першої інстанції не були враховані вищенаведені правові позиції Верховного Суду щодо методології розрахунку інфляційних втрат коштів, внаслідок чого був помилково зроблений розрахунок з використанням суми боргу без урахування інфляційних нарахувань попередніх періодів, що призвело до прийняття незаконного рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 171,75 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 10 667,11 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20 підлягає зміні, позов задовольняється повністю.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольняється повністю.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору, а саме судові витрати позивача по сплаті судового збору за звернення з позовом та з апеляційною скаргою покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Фастівтепломережа» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Семена Палія, будинок 9, ідентифікаційний код 05387624) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 25 728 (двадцять п`ять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 31 коп., 3 % річних в сумі 3 707 (три тисячі сімсот сім) грн. 75 коп., інфляційні втрати в сумі 10 667 (десять тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 11 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 (дві тисяч сто дві) грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.»

4. Стягнути з Комунального підприємства «Фастівтепломережа» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Семена Палія, будинок 9, ідентифікаційний код 05387624) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Київської області.

6. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 31.08.2020 у справі № 911/921/20 в частині, яка не була змінена цією постановою.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

8. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/921/20.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.І. Поляк

Л.В. Кропивна