Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2021 р. Справа № 906/1143/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Зернопродукт МХП"

до Фізичної особи-підприємця Ліванського Руслана Антоновича

про стягнення 125000,00 грн.

Позивачем пред`явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 125000,00грн. боргу за поставлений товар з 03.03.17 по 25.04.17. Крім того, просить стягнути з відповідача 2102,00грн. судового збору та 10000,00грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою від 17.09.20 суд відкрив провадження у справі №906/1143/20 за вказаною позовною заявою та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

09.10.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що вартість отриманого товару сплачено у повному обсязі; позивачем не надано доказів поставки товару на суму 4246991,60грн., а лише на суму 4054712,77грн.; виписка по рахунку не оформлена банком належним чином; відсутній Акт звірки між сторонами; позивачем пропущено строк позовної давності, який сплив 25.04.2020 по останній накладній, що є підставою для відмови в позові; витрати на правничу допомогу не підтверджені належними доказами.

02.11.20 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач заперечив щодо викладеного у відзиві та надав первинні документи на поставку товару на суму 192278,83 грн. Заперечення грунтуються на тому, що обов`язок подати докази часткової оплати товару покладається на відповідача; банківська виписка не спростована відповідачем; строк позовної давності не пропущено, оскільки за приписами ст.530 ЦК України, кредитор може у будь-який час вимагати виконання боржником обов`язку. Претензія про сплату боргу направлена відповідачу 31.08.20, однак відповідач не сплатив борг протягом 7 днів з моменту її отримання.

Ухвалою від 02.12.20 суд відмовив у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Ліванського Руслана Антоновича про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 07.12.20 суд поновив Приватному акціонерному товариству "Зернопродукт МХП" строк для подачі доказів - копії видаткової накладної від 09.03.2017 на поставку товару на суму 192278,83 грн. та копії товарно-транспортної накладної від 09.03.2017; надав Фізичній особі-підприємцю Ліванському Руслану Антоновичу строк для подання додаткового відзиву - 5 днів з дня отримання цієї ухвали.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За усною домовленістю Приватне акціонерне товариство "Зернопродукт МХП" (позивач/постачальник) здійснило поставку товару Фізичній особі-підприємцю Ліванському Руслану Антоновичу (відповідач/покупець) на загальну суму 4246991,60 грн, що підтверджується видатковими накладними №РТ100010895 від 03.03.2017 р. на суму 176 518,27 грн. (товарно- транспортна накладна № 20000014 від 03.03.2017 року); №РТ100010989 від 06.03.2017 р. на суму 186 592,03 грн. (товарно- транспортна накладна № 20000016 від 06.03.2017 року); №РТ100010986 від 09.03.2017 р. на суму 192 278,83 грн. (товарно- транспортна накладна № 20000019 від 09.03.2017 року); видаткова накладна №РТ100011022 від 10.03.2017 р. на суму 372 647,50 грн. (товарно- транспортна накладна № 002164 від 10.03.2017 року); видаткова накладна №РТ100011043 від 13.03.2017 р. на суму 326 932,03 грн. (товарно- транспортна накладна № 20000023 від 13.03.2017 року); №РТ100011092 від 14.03.2017 р. на суму 216 316,55 грн. (товарно- транспортна накладна № 20000025 від 14.03.2017 року); видаткова накладна №РТ100011105 від 15.03.2017 р. на суму 212 373,01 грн. (товарно- транспортна накладна № 20000026 від 15.03.2017 року); №РТ100011168 від 20.03.2017 р. на суму 393 912,00 грн. (товарно- транспортна накладна № 2000031 від 20.03.2017 року); №РТ100011183 від 21.03.2017 р. на суму 378 540,00 грн. (товарно- транспортна накладна № 20000034 від 21.03.2017 року); №11190 від 22.03.2017 р. на суму 185 076,00 грн. (товарно-транспортна накладна №11190 від 22.03.2017 року); №11191 від 23.03.2017 р. на суму 186 840,00 грн. (товарно-транспортна накладна №11191 від 23.03.2017 року); №11247 від 24.03.2017 р. на суму 193 824,00 грн. (товарно-транспортна накладна від 24.03.2017 року); №227 від 25.03.2017 р. на суму 95 375,81 грн. (товарно-транспортна накладна №227 від 25.03.2017 року); №11249 від 27.03.2017 р. на суму 171 468,00 грн. (товарно-транспортна накладна №11249 від 27.03.2017 року); №11310 від 29.03.2017 р. на суму 169 704,00 грн. (товарно-транспортна накладна №100142 від 29.03.2017 року); №11369 від 03.04.2017 р. на суму 424 159,14 грн. (товарно-транспортна накладна від 03.04.2017 року); №РТ100011572 від 25.04.2017 р. на суму 172 155, 60 грн. (товарно- транспортна накладна від 25.04.2017 року); №РТ100010987 від 09.03.2017 р. на суму 192 278, 83 грн. (товарно- транспортна накладна від 09.03.2017 року). .

Позивач зазначає, що відповідач сплатив кошти за поставлений товар в розмірі 4121991,60грн., на підтвердження чого подав банківську виписку по рахунку (а.с.57-61).

Таким чином, станом на день звернення з позовом до суду (15.09.20) сума боргу становила 125000 грн., що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

31.08.20 позивач надіслав відповідачу письмову вимогу за № 105 про сплату заборгованості, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення ( а.с. 62).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач не заперечив щодо поставки товару на вказану суму, однак контррозрахунку суми боргу та доказів оплати отриманого товару не надав.

З викладеного господарський суд приходить до висновку, що позов є підставним.

Відповідач просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи остання поставка товару була здійснена по видатковій накладній №РТ100011572 від 25.04.17 на суму 172155,60грн., тобто саме вказана накладна фактично залишилась без оплати на суму 125000,00грн.

Момент виявлення порушення є початком перебігу строку позовної давності у таких спорах, що кореспондується з положеннями ч.1 ст.261 ЦК України. Такої ж правової позиції дотримується Верховний суд України, яка викладена у Постанові від 18.11.15 по справі №917/2579/14 про стягнення збитків за порушення природоохоронного законодавства.

Приписами ст. 257 ЦК України унормовано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, 3-х річний строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення 125000,00 грн за видатковою накладною №РТ100011572 від 25.04.17 на суму 172155,60грн., сплинув 25.04.2020.

Позивач звернувся з даним позовом до суду лише 15.09.20, за межами трирічного строку позовної давності звернення до суду для захисту своїх порушених прав, тобто з пропуском строку позовної давності, що згідно заяви відповідача є підставою для відмови у позові .

Позивач заперечив щодо пропуску позовної давності посилаючись на ст.530 ЦК України.

Вказана норма надає право кредитору звернутися до боржника з вимогою виконати свої зобов`язання у випадку коли термін виконання зобов`язання для боржника не встановлений.

Однак, ст. 256 ЦК України зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто , звернення з вимогою про сплату боргу до боржника та звернення до суду за захистом порушених прав не є тотожними.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, що також прописано у Рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року, яким визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими, однак в задоволені позову слід відмовити у повному обсязі за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, що є самостійною підставою для відмови в позові відповідно до ч. 4 ст.267 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.01.21

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3- сторонам (рек. з повідом.)