номер провадження справи 18/46/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
06.01.2021 справа № 908/868/20
м.Запоріжжя Запорізької області
Господарський суд Запорізької області у складі судді Левкут В.В., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю БАЛКОРМ про стягнення понесених витрат на правничу допомогу у справі № 908/868/20
Без повідомлення (участі) представників учасників справи
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.08.2020 у справі №908/868/20 позов задоволено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія на користь товариства з обмеженою відповідальністю БАЛКОРМ 50968,70 грн. основного боргу та 2102,00 грн. судового збору. .

До господарського суду Запорізької області 17.08.2020 через систему Електронний суд від позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України, в якому заявник просив поновити пропущений процесуальний строк для подання доказів про розмір судових витрат, встановлений абзацом другим частини сьомої статті 129 ГПК України; стягнути з приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія на користь товариства з обмеженою відповідальністю БАЛКОРМ 20000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що є частиною судових витрат, в повному обсязі.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.08.2020 клопотання передано на розгляд судді Левкут В.В.

У зв`язку з надходженням апеляційної скарги на рішення господарського суду Запорізької області від 07.08.2020, матеріали справи № 908/868/20 направлено до Центрального апеляційного господарського суду.

Оскільки клопотання про стягнення судових витрат надійшло до Господарського суду Запорізької області під час перебування матеріалів справи № 908/868/20 у суді апеляційної інстанції, судом ухвалою від 21.08.2020 вирішення питання щодо розгляду клопотання позивача про стягнення судових витрат у справі № 908/868/20 відкладено до повернення матеріалів справи № 908/868/20.

У зв`язку з поверненням матеріалів справи судом розгляд заяви поновлено.

За змістом ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Суд звертає увагу, що розгляд справи № 908/868/20 здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження і рішення Господарського суду Запорізької області від 07.08.2020 у цій справі прийнято без повідомлення (участі) представників сторін, тому розгляд заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу судом згідно із приписами ч. 3 ст. 244 ГПК України вирішено здійснювати без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

У своїй заяві позивач просив поновити пропущений процесуальний строк для подання доказів про розмір судових витрат, встановлений абзацом другим частини сьомої статті 129 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли Господарським процесуальним кодексом України встановлено неможливість такого поновлення.

В обґрунтування поважності пропущення встановленого процесуального строку позивач вказав, що про дату ухвалення судового рішення він дізнався 13.08.2020 отримавши копію рішення у цій справі. Наведене підтверджується відомостями із сайту Укрпошти та поштовим повідомлення про вручення поштової кореспонденції.

Враховуючи обґрунтування позивачем поважності причин пропуску процесуального строку та подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу у найкоротший термін (14.08.2020), суд визнає причини пропуску строку поважними та поновлює пропущений процесуальний строк на подання доказів в обґрунтування розміру понесених судових витрат на правову допомогу.

Розглянувши заяву позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, відповідно до приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу вказаних статей, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Правову допомогу позивачу надавав адвокат Щербак Олег Геннадійович згідно ордеру серія ДН № 038962 від 17.03.2020 та договору про надання правової (правничої) допомоги №14 від 07.09.2018, укладеного Адвокатським бюро «Тасліцького Германа» (Адвокатське бюро) з ТОВ «БАЛКОРМ» (Клієнт). Додатковою угодою від 17.03.2020 до договору про надання правової (правничої) допомоги сторони погодили, що в зміст доручення Клієнта входить питання врегулювання дебіторської заборгованості ПрАТ «Агропромислова компанія». Відповідно до п. 2.1 цієї додаткової угоди в якості 100% передплати на підставі рахунку Адвокатського бюро 20000,00 грн., що відповідає 10 годинам роботи адвоката (або адвоката керуючого Бюро) при досудовій підготовці та безпосереднього розгляду в суді першої інстанції із розрахунку 2000,00 грн. за одну годину його роботи.

До заяви ТОВ «БАЛКОРМ» надано платіжне доручення № 112 від 01.04.2020 на суму 20000,00 грн. та Акт № 26 приймання-передавання робіт/наданих послуг від 14.08.2020, згідно з яким Адвокатським бюро відповідно до умов Договору надано Клієнту правову допомогу щодо судового супроводу в межах справи № 908/868/20, а саме: дослідження та аналіз документів до позову, збирання доказів (3 години); аналіз судової практики (1 година); підготовка позовної заяви з додатками та направлення її відповідачу та до суду (6 годин); всього 10 годин роботи адвоката.

Абзацами 1, 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. У зв`язку з цим суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу, що відповідачем під час розгляду справи ані відзиву на позов, ані заперечень стосовно визначеного позивачем орієнтовного розміру судових втрат (22802,00 грн.) не надано. Додані позивачем до заяви про стягнення правої допомоги докази свідчать про направлення цієї заяви на електронну адресу відповідача 14.08.2020, проте жодних заперечень щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правову допомогу відповідачем не надано.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до предмету позову в даній справі позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за поставлений згідно видаткових накладних товар. Розрахунок заявленої до стягнення суми не є складним і не потребує значного часу (три видаткових накладних та три рахунки). Також не обтяжена справа кількістю доказів, які б потребували вивчення.

З огляду на обставини справи, справа є не складною і підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль. Справа розглядалась за правилам спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку що заявлені витрати позивача на професійну правничу допомогу порівняно з ціною позову та складністю справи є неспіврозмірними та достатньо завищеними.

Приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд визнав за необхідне обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті за послуги адвоката, та визнати обґрунтованим при розподілі судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката для даної справи в сумі 8000,00 грн. Частково відшкодовуються наступні витрати: в частині дослідження та аналіз документів до позову, збирання доказів 1 година, аналіз судової практики 1 година, підготовка позовної заяви з додатками та направлення її відповідачу та до суду 2 години; всього 4 години роботи адвоката.

Згідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач у позові заявив про намір надати докази судових витрат в порядку п. 8 ст. 129 ГПК України, враховуючи подання адвокатом Щербаком О.Г. акта приймання-передавання виконаних робіт/наданих послуг та поновлення судом пропущеного позивачем строку, встановленого для подання доказі понесених судових витрат, з урахування задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання адвоката Щербака Олега Геннадійовича та стягнення з відповідача на користь позивача 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи №908/868/20.

Керуючись ст.ст. 119, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Поновити товариству з обмеженою відповідальністю БАЛКОРМ пропущений строк для подання доказів про розмір судових витрат на правничу допомогу у справі №908/868/20.

2. Заяву товариства з обмеженою відповідальністю БАЛКОРМ задовольнити частково.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 175; ідентифікаційний код 31914947) на користь товариства з обмеженою відповідальністю БАЛКОРМ (04071, м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 46/52, кв. 38; ідентифікаційний код 30861140) 8000,00 грн. (вісім тисяч грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Додаткове рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241, 244 ГПК України 06.01.2021.

Суддя В.В. Левкут