ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2021 р. м. Київ Справа№ 911/1381/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Євсікова О.О.

Попікової О.В.

при секретарі Пастернак О.С.

представники сторін в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 (повний текст складено 21.10.2020)

у справі № 911/1381/20 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради

про стягнення 3 829 982,47 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 1 944 493,97 грн основного боргу, 885 504,75 грн пені, 349 719,78 грн 3 % річних, 650 263,97 грн інфляційних втрат та судового збору у розмірі 57 449,74 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору №2280/1718-ТЕ-17 постачання природного газу від 10.10.2017 в частині своєчасного проведення оплат за отриманий природний газ, що є порушенням п. 6.1. Договору, а тому наявні підстави для нарахування на суму основного боргу пені згідно п. 8.2. Договору, 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

В процесі розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем заявлялось клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, посилаючись на відсутність у позивача збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору; відповідачем вживались усі необхідні заходи для забезпечення щоденного надходження на поточний рахунок позивача коштів в оплату поставленого природного газу; розмір штрафних санкцій є надмірно великим; відсутність абсолютної вини відповідача, оскільки одновним джерелом для оплати за спожитий природний газ є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію від населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1381/20 позов задовольнити частково. Стягнуто з Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1 944 493,97 грн боргу, 300 000,00 грн пені, 349 719,78 грн 3% річних, 650 263,97 грн інфляційних втрат, 57 449,47 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про порушення відповідачем зобов`язань за Договором №2280/1718-ТЕ-17 від 10.10.2017 постачання природного газу в частині своєчасної оплати. Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у заявленій позивачем сумі. Щодо стягнення пені, то суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1381/20, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1381/20 в частині зменшення пені на 585 504,75 грн. Ухвалити нове рішення, яким стягнути з Комунально-побутового підприємства «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 585 504,75 грн пені та судового збору.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема ст.ст. 549-552, 559 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 226, 233 Господарського кодексу України, норм процесуального права, зокрема ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначає апелянт, місцевий господарський суд неправомірно зменшив розмір пені, оскільки відповідачем не було подано до суду докази неможливості виконати взяті на себе зобов`язання.

Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги майновий стан позивача, оскільки борг підприємств ТКЕ, у тому числі і відповідача, ТЕЦ перед позивачем станом на 27.02.2018 складав близько 32 млрд. грн, а станом на 19.05.2020 близько 46,7 млрд. грн. Відсутність грошових коштів не є підставою для звільнення від відповідальності згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є дія непереборної сили. Отже, місцевий господарський суд не мав підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі № 911/1381/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Корсак В.А., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі №911/1381/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1381/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.10.2021. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви клопотання, заперечення, пояснення до 20.12.2020. 23.12.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, який надіслано на адресу суду 21.12.2020. Враховуючи те, що 20.12.2020 є вихідним днем, то в силу приписів ч. 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, вважається таким, що поданий вчасно.

Згідно письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення, посилаючись на свою збитковість, наявність збитку у 2018 році у розмірі 1 233 тис. грн. Про винятковість обставин також свідчить специфіка договірних зобов`язань, оскільки відповідач забезпечує теплом весь Ірпінський регіон, стягнення неустойки може призвести до збою в системі виробництва, транспортування та постачання теплової енергії споживачам, серед яких, крім населення, дитячі садки, школи і лікарні.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на ступінь виконання зобов`язань боржником, так як зобов`язання перед позивачем на 95% виконані.

Стосовно фінансового становища позивача, то суду не надано доказів понесення ним збитків, саме через дії відповідача.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 у зв`язку з перебуванням 12.01.2021 суддів Корсака В.А. та Майданевича А.Г. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у справі №911/1381/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі № 911/1381/20 до провадження вказаною колегією суддів.

Від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника у зв`язку із запровадженням карантинних заходів, збільшення випадків захворювання серед представників компанії, в режим та порядок роботи позивача внесені відповідні зміни, пов`язані з більш жорстким переведенням працівників на дистанцій режим виконання трудових обов`язків та запровадження режимів чергування. Комунально-побутове підприємство «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради своїх представників в судове засідання не направило, про причини неявки суд не повідомило, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином згідно вимог ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), про що свідчить відмітка про отримання на поштовому повідомленні 517).

Згідно п. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, справа розглядається за відсутності представників сторін, повідомлених належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 до ст. 692 ЦК України).

10.10.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Постачальник) та Комунально-побутовим підприємством «Теплоенергопостач» Ірпінської міської ради (далі - Споживач) укладений Договір № 2280/1718-ТЕ-17 постачання природного газу (далі - Договір). (т.1, а.с. 12-21).

Згідно з п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити природний газ на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору Постачальник передає Споживачу з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (включно) газ обсягом до 6 000 тис. куб. м.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.4. Договору).

Згідно п. 6.1 Договору, в редакції Додаткової угоди №1 від 11.01.2018, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, рахунків, протоколів тощо) щодо нарахування (оформлення) та не профінансованих пільг і житлових субвенцій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Відповідно до п. 8.2 Договору, в редакції Додаткової угоди №1 від 11.01.2018, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення Постачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення (розділ 12 Договору).

Згідно актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018 позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 35 856 390,41 грн. (т. 1, а.с. 40-47).

В порушення умов Договору відповідач за отриманий природний газ розрахувався з простроченням платежу та не у повному обсязі, у результаті чого за ним утворилась заборгованість, яка станом на 20.03.2020 складає 1 944 493,97 грн.

За прострочення оплат за поставлений природний газ позивач нарахував відповідачу 885 504,75 грн пені згідно п. 8.2. Договору, 349 719,78 грн 3 % річних та 650263,97 грн інфляційних втрат в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи оскарження рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1381/20 в частині зменшення розміру пені, суд апеляційної інстанції в силу приписів ст. 269 ГПК України в іншій частині рішення не переглядає.

За частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 1, 2 ст. 217 ГК України).

На обґрунтування клопотання про зменшення у суді першої інстанції відповідач посилався на відсутність у позивача збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору; відповідачем вживались усі необхідні заходи для забезпечення щоденного надходження на поточний рахунок позивача коштів в оплату поставленого природного газу; розмір штрафних санкцій є надмірно великим; відсутність абсолютної вини відповідача, оскільки одновним джерелом для оплати за спожитий природний газ є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію від населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказала, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначив, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вказані правові наслідки містяться у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним господарським судом встановлено, що за отриманий від позивача природний газ на суму 35 856 390,41 грн відповідач розрахувався частково, неоплаченою залишається сума боргу 1 944 493,94 грн, тобто 5 % від вказаної суми, що свідчить про вжиття відповідачем заходів для виконання зобов`язання за договором.

За умовами Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, що свідчить про залежність відповідача від оплат населення.

Засновником відповідача є Ірпінська міська рада, майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади. Основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів міста Ірпеня та Ірпінського району тепловою енергією.

Збиток відповідача за 2018 рік становить 1 233 тис. грн. згідно фінансової звітності, що підтверджується довідкою від 10.06.2020 №206. (т. 6, а.с. 53).

Згідно довідки Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» №56-12/592 від 04.05.2020 відповідачу були відкриті рахунки із спеціальним режимом використання відповідно до постанови КМУ від 18.06.2014 №217, якою затверджений Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки. (т. 1, а.с. 54).

На переконання колегії суддів суду апеляційної інстанції, стягнення пені у повному обсязі ляже надмірним тягарем на відповідача, з якого присуджено до стягнення за спірним рішенням 1 944 493,97 грн боргу, 300 000,00 грн пені, 349 719,78 грн 3% річних, 650 263,97 грн інфляційних втрат, 57 449,47 грн судового збору.

Враховуючи специфіку діяльності відповідача, надмірний розмір пені, здійснення дій останнього щодо оплат за отриманий природний газ, задля недопущення більшої збитковості та недопущення забезпечення споживачів міста Ірпеня та Ірпінського району тепловою енергією, наявні виключні підстави для зменшення розміру пені до 300 000,00 грн.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1381/20.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Стосовно доводів позивача про його майновий стан, то належних та допустимих доказів понесення збитків, в результаті несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань за Договором, суду не надано.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1381/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі № 911/1381/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі № 911/1381/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

4. Матеріали справи №911/1381/20 повернути до Господарського суду Київської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.01.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді О.О. Євсіков

О.В. Попікова