ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 січня 2021 року Справа № 903/836/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи № 903/836/20

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця, в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фердинанд Групп, м. Луцьк

про стягнення 26 400, 93 грн.

Встановив: Позивач Акціонерне товариство Українська залізниця, в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця акціонерного товариства Українська залізниця звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фердинанд Групп про стягнення 26 400, 93 грн., з них: основний борг в сумі 25 286,68 грн., інфляційні втрати в сумі 404,97 грн., три проценти річних в сумі 709,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем оплати ремонту вагону.

Ухвалою суду від 13.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу протягом 5 днів з дня отримання відзиву. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обгрунотованих заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу заперечення на відповідь.

Позивач ухвалу суду отримав 18.11.2020, 19.11.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №208, №865.

Відповідач вимог ухвали суду від 13.11.2020 не виконав, своїм процесуальним правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, ухвала суду направлена на юридичну адресу ТзОВ «Фердинанд Групп», що вказаний у позовній заяві та у витязі з ЄДР (43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Індустріальна, буд. 2 Б.) проте, примірник ухвали суду від 13.11.2020 повернутий до суду органом поштового зв`язку з відміткою «неправильно зазначена адреса (відсутня) адреса».

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

14.08.2019 було складено акт №5 про пошкодження вагона №65297103, який підписаний уповноваженими представника позивача та відповідача.

Згідно даного акту встановлено, що вагон №65297103, приписаний до 43, збудований 01.01.1995, останній плановий 1 ДР ремонт виконано 437, 19.04.2018 унаслідок порушень технічних умов завантаження та кріплення вантажів, пошкоджений на КВКП «Жмеринка -тара» з вини ТзОВ «Фердинанд Групп». Вартість ремонту вагону визначено в сумі 30 286, 68 грн. Вагон направлений для ремонту на В4ДЕ-4 Жмеринка завод (депо) Південно-Західної залізниці. Вагон прийнятий із поточного ремонту 04.09.2019 о 19:30 год. (а.с.14)

Як слідує із гарантійного листа ТзОВ «Фердинанд Групп» №427 від 21.08.2019, дефектної відомості форми ВУ-22 на вагон №65297103 від 04.09.2019. Повідомлення про ремонт або технічне обслуговування вагону форми ВУ-23М від 22.082019 №9997, повідомлення про приймання вантажних вагонів із технічного обслуговування форми ВУ-36М, №8032 від 04.09.2019 та листок №8032 обліку комплектації вантажного вагона при всіх видах ремонту та технічному обслуговуванні з відчеплення від 04.09.2019, затвердженої наказом Укрзалізниці №114-Ц від 01.04.2011, позивачем було відремонтовано пошкоджений вагон відповідача №65297103.

27.09.2019 позивачем висталено рахунок-фактуру №322/398 відповідачу на оплату послуг за виконаний ремонт пошкодженого вагону №65297103 на суму 30 286,68 грн.(а.с. 15)

Згідно платіжного доручення №5081036SB від 13.11.2019 вищезазначений рахунок відповідачем було частково оплачено на суму 5000 грн. (а.с.17)

01.06.2020 з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся з претензією від 01.06.2020 №НЮ-16-30/20п щодо оплати за виконанні роботи, однак останнім залишена без відповіді та належного реагування.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати за наданні послуги з ремонту вагона не виконав повністю, внаслідок чого, виникла заборгованість в розмірі 25 286,68 грн.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищезазначене, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з надання відповідачеві послуг з ремонту вагона на підставі акту №5 від 14.08.2019, а останній - прийняв на себе зобов`язання з оплати вартості даних послуг.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не подано, доказів щодо оплати заборгованості не представлено, відтак заборгованість відповідача перед позивачем з основного боргу становить 25 286,68 грн., яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку з простроченням сплати заборгованості, позивачем нараховано 3% річних -709,28 грн., інфляційні втрати в сумі 404,97 грн. за період з 14.11.2019 по 20.10.2020.

Згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як слідує, із матеріалів справи строк виконання оплати за наданні послуги не встановлений сторонами, відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України період прострочення слід рахувати з 7 дня від дня пред`явлення претензії.

Отже, претензія позивачем пред`явлена відповідачу 02.06.2020, а тому період прострочення розпочався з 10.06.2020 по 30.09.2020.

Суд, провівши власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" встановив, що підставними та підлягають стягненню за період з 10.06.2020 по 30.09.2020 з відповідача 234,21 грн. 3% річних.

В частині стягненні 3% річних в сумі 475,07 грн. та інфляційних втрат в сумі 404,97 грн. за період з 14.11.2019 по 09.06.2020 слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 231, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фердинанд Групп (43023, Волинська обл., м. Луцьк вул. індустріальна, 2Б, ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця, в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) 25 520,89 грн. заборгованості з них: 25 286,68 грн. основного боргу, 234,21 грн. 3% річних та 2102,00 грн. -судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено

13.01.2021

Суддя В. М. Дем`як