УХВАЛА

м. Київ

15.01.2021Справа № 910/19361/20

Суддя Шкурдова Л.М., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця - Минка Олега Володимировича ( АДРЕСА_1 ) за вих. №б/н від 08.12.2020 до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укроілтранс» (04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, буд. 8) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором перевезення у формі договору-заявки №17/03 від 13.03.2020 р. у розмірі 11000 (одинадцять тисяч) грн 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Минко Олег Володимирович звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою до товариства з обмеженою відповідальністю «Укроілтранс» про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором перевезення у формі договору-заявки №17/03 від 13.03.2020 р. у розмірі 11000 (одинадцять тисяч) грн 00 коп.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за вимогою про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3 500 грн., виходячи з наступного.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу заявником додано до заяви копію договору про правову допомогу від 23.11.2020, який укладено між заявником та адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем, копію ордеру серії ВО №1010761 від 26.11.2020, копію квитанції до прибуткового касового ордера №06-11 від 26.11.2020 та копію акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за письмовими договорами, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окрім того, слід зазначити, що стягнення з боржника витрат на правову допомогу за укладеним між заявником та адвокатом договором про правову допомогу суперечить самій суті наказного провадження, оскільки договір не є укладеним між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю.

Аналізуючи норми процесуального закону в сукупності, можна дійти висновку, що процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 152, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі-підприємцю Минку Олегу Володимировичу у видачі судового наказу за вимогою до товариства з обмеженою відповідальністю «Укроілтранс» про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3 500 грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.М. Шкурдова