УХВАЛА

м. Київ

13.01.2021Справа № 910/394/21

За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія»

про: забезпечення позову

Суддя Шкурдова Л.М.

Без повідомлення учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем від 4 грудня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №5895, яким звернено стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2006 року №06-10/126 у розмірі 13171,83 Євро (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 34,40, становить 453110,95 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 червня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (кредитор) (правонаступник - Акціонерне товариство «Альфа-Банк») та ТОВ «Українська деревообробна компанія» (позичальник) укладено Договір кредиту №06-10/126, у відповідності до умов якого позивачу надано кредит в сумі 28565,55 ЄВРО. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором в заставу передано автотранспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель С-180, згідно договору застави від 27 червня 2006 року №04/3-1183. 4 грудня 2020 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5895, яким звернено стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на вищевказаний автомобіль. Позивач зазначає, що Договір кредиту №06-10/126 від 27.06.2006 р. нотаріально не посвідчений, в зв`язку з чим нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис за таким договором; оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з пропуском строків позовної давності; заборгованість за комісією та процентами нараховані поза межами дії кредитного договору.

Разом із позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем від 4 грудня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №5895, яким звернено стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2006 року №06-10/126 у розмірі 13171,83 Євро (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 34,40, становить 453110,95 грн).

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує на те, що він звернувся з позовом щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем від 4 грудня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №5895. 16 грудня 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем відкрито виконавче провадження №63924180 з виконання виконавчого напису №5895 від 4 грудня 2020 року. В межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем накладено арешт на рухоме та нерухоме майно позивача, а також на його грошові кошти на рахунках в банку. Заявник зазначає, що вказані обмеження перешкоджають господарській діяльності ТОВ «Українська деревообробна компанія» та можуть призвести до збитків компанії та приватним виконавцем вчиняються інші дії спрямовані на виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч.4 ст.137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, з положень 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд відзначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Проте, заявником не було вказано у поданій заяві яким чином невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, не надано доказів на підтвердження того, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання рішення суду та імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів існування обставин, які в розумінні ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 136 - 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» про забезпечення позову відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.235 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції у встановлені ст.256 ГПК України строки.

Суддя Л.М. Шкурдова