УХВАЛА

м. Київ

13.01.2021Справа № 910/135/21

За заявою ОСОБА_1

про забезпечення позову

у справі № 910/135/21

за позовом ОСОБА_1

до 1) ОСОБА_2

2) ОСОБА_3

про визнання договору позики удаваним правочином, визнання договору застави недійсним, переведення на позивача прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі

Суддя Удалова О.Г.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1, ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 (далі - відповідач-2, ОСОБА_3 ), в якому просить суд:

- визнати удаваним договір позики від 11.09.2020, укладений між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1025, застосувавши до нього правила, встановлені до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі в розмірі 11,67% ТОВ «Ресторан «Купецький Двір», визначивши ціну продажу частки у розмірі її номінальної вартості 90 442,50 грн;

- визнати недійсним договір застави від 11.09.2020, укладений між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1026;

- перевести на позивача права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Ресторан «Купецький Двір» від 11.09.2020, укладений між відповідачами.

Одночасно з поданням позову позивач також подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд:

- накласти арешт на частку в статутному капіталі ТОВ «Ресторан «Купецький Двір» у розмірі 11,67%, що належить ОСОБА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 , у володінні та користуванні якої перебуває частка в статутному капіталі товариства ТОВ «Ресторан «Купецький Двір» у розмірі 11,67%, розпоряджатися нею будь-яким чином;

- заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно частки в розмірі 11,67% в статутному капіталі ТОВ «Ресторан «Купецький Двір», яка належить ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої ним заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що 11.09.2020 між ОСОБА_3 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1025 (далі - договір позики), предметом якого визначена грошова позика у розмірі 3 246 786,67 грн, що на день укладення договору за курсом НБУ складає 116 667,00 дол. США, зі строком її повернення до 21.09.2020 (включно).

За умовами вищевказаного договору позики з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань перед позикодавцем сторони зобов`язувались укласти договір застави частки позичальника у статутному капіталі ТОВ «Ресторан «Купецький Двір» в розмірі 11,67%.

На виконання умов договору позики 11.09.2020 між ОСОБА_3 , як заставодержателем, та ОСОБА_2 , як заставодавцем, був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1026 (далі - договір застави), предметом якого визначено рухоме майно, а саме частка у статутному капіталі ТОВ «Ресторан «Купецький Двір» в розмірі 11,67% вартістю 3 246 786,67 грн.

У зв`язку з тим, що позичальник ОСОБА_2 не виконала свого обов`язку перед ОСОБА_3 щодо повернення грошових коштів, наданих їй за договором застави, останній звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Звертаючись до суду з даним позовом та заявою про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 стверджував про удаваність договору позики. Позивач вважав, що вказаний правочин укладений з метою приховати інший правочин, який дійсно мав місце - договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Ресторан «Купецький Двір». У зв`язку з цим, позивач вважав таким, що підлягає визнанню недійсним договір застави, оскільки він не відповідає дійсний волі сторін, адже договір купівлі-продажу передбачає перехід майна до покупця, у той час як за договором застави майно, що є його предметом, залишається у володінні та користуванні заставодавця. Позивач вказував, що зазначені правочини (договір позики та договір застави) порушують його переважне право на придбання частки у статутному капіталі ТОВ «Ресторан «Купецький Двір» ОСОБА_2 , закріплене у Законі України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Для відновлення ж такого права позивача, на його переконання, необхідно перевести права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Ресторан «Купецький Двір» на нього. Проте, оскільки відповідач-2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідача-1 про звернення стягнення на предмет застави (частку у статутному капіталі ТОВ «Ресторан «Купецький Двір» в розмірі 11,67%), позивач вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, дослідивши наявні в матеріалах заяви докази, суд вважає, що вказана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи та гарантією задоволення законних вимог позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Поряд з наведеним, за приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та роз`яснення Вищого господарського суду України, беручи до уваги обставини, наведені заявником в обґрунтування поданої ним заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що заявником не наведено, та відповідно не доведено, наявність жодної обставини, яка б свідчила про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, у порушення наведених вимог закону, позивач в обґрунтування поданої ним заяви не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а обставини, наведені ним в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, що в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких позивач звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить заявник.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої позивачем заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 74, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала підписана та набрала законної сили 13.01.2021. Ухвала підлягає оскарженню в порядку, встановленому чинним Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя О.Г. Удалова