СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2021 р. Справа № 922/3013/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий:Зубченко І.В. (доповідач),
судді:Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф.
при секретарі судового засідання: Мартинчук М.В.
за участю представників:
від позивача:Кадацька Д.М., службове посвідчення №058455 від 03.12.2020р.
від відповідача-1:не з'явився
від відповідача-2:не з'явився
від відповідача-3:не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури, м.Харків (вх.№3062 Х/3 від 12.11.2020р.)
на рішеннягосподарського суду Харківської області
ухвалене06.10.2020р. (повний текст складено та підписано 16.10.2020р. у м.Харкові)
у справі№922/3013/19 (суддя Аріт К.В.)
за позовомКерівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, м.Первомайський Харківської області
до відповідачів:1.Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м.Харків; 2.Фізичної особи - підприємця Томко Андрія Івановича, м.Красноград Харківської області; 3.Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія", с.Петрівка Харківської області
провизнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсними договорів, скасування реєстрації, повернення земельної ділянки
В С Т А Н О В И В:

Керівник Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, м.Первомайський Харківської області, позивач, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача-1, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м.Харків, відповідача-2, Фізичної особи-підприємця Томко Андрія Івановича, м.Красноград Харківської області, та відповідача-3, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія", с.Петрівка Харківської області, про:

- визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду" №1291-СГ від 18.06.2014р.;

- визнання недійсним укладеного 07.07.2014р. між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та Томко Андрієм Івановичем договору оренди землі сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 35,8217га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кирилівської сільської ради Красноградського району Харківської області, скасувавши державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №6462524 від 24.07.2014р.;

- визнання недійсним укладеного 01.06.2018р. між Фізичною особою-підприємцем Томко Андрієм Івановичем та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія" договору суборенди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 35,8217га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кирилівської сільської ради Красноградського району Харківської області, скасувавши державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №27162789 від 17.07.2018р.;

- зобов`язання Фізичної особи-підприємця Томко Андрія Івановича повернути, а Головного управління Держгеокадастру у Харківської області прийняти земельну ділянку загальною площею 35,8217га, що знаходиться за адресою: Кирилівська сільська рада Красноградського району Харківської області, кадастровий номер: :03:000:0110 вартістю 1.245.452,18грн.

Спір виник у зв`язку із тим, що, за твердженням прокурора, наказ Головного управління Держземагентства в Харківській області №1291-СГ від 18.06.2014р. прийнято з порушенням положень статей 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України та статей 7, 12 Закону України "Про фермерське господарство", тому земельна ділянка загальною площею 35,8217га надана Томко Андрію Івановичу в оренду незаконно.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.10.2020р. (повний текст складено та підписано 16.10.2020р.) у справі №922/3013/19 у задоволенні позовних вимог Керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Харківська обласна прокуратура звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2020р. у справі №922/3013/19 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач наголошує, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст.ст.15, 16, 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)) та порушенням норм процесуального права (ст.ст.76-79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)), при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню з огляду на наступне. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог через сплив строку позовної давності, місцевий господарський суд не дослідив поважності причин такого пропуску та, як наслідок, можливості отримання права на судовий захист у разі визнання цих причин поважними. При цьому апелянт звертає увагу на сукупність наступних обставин:

- з урахуванням того, що прокурор у даній справі є самостійним позивачем, строк звернення до суду за захистом інтересів держави необхідно обраховувати з дня, коли саме прокурору стало відомо про порушене право. Про наявність правопорушень у спірних правовідносинах прокурору стало відомо 14.06.2017р. після надходження відповідного наказу та договорів до органів прокуратури. На підтвердження вказаних обставин прокурором надано відповідні докази, які залишилися поза увагою суду;

- безпідставним є висновок суду першої інстанції про наявність можливості у прокурора витребувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ та організацій рішень, розпоряджень, інструкцій, наказів та інших актів та документів на підставі ст.20 Закону України «Про прокуратуру», оскільки відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 14.10.2014р. суттєво змінено форму реалізації повноважень органів прокуратури, у тому числі щодо проведення перевірок у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів. Починаючи з 14.10.2014р. органи прокуратури позбавлені можливості проводити відповідні перевірки, за результатами яких прокурор міг би встановити наявність чи відсутність порушень закону. Крім того, органи прокуратури припинили виконання функції «загального нагляду», а отже не мали повноважень на витребування з органів державної влади певних документів на підставі ст.20 Закону України «Про прокуратуру»;

- невірним є висновок господарського суду Харківської області про те, що перебіг строку позовної давності розпочався з моменту прийняття оскаржуваного наказу, з огляду на те, що про вказані порушення було відомо державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, яке є відповідачем у справі;

- докази, якими обґрунтовано позовну заяву прокурора, своєї повноти та актуальності на час звернення з позовом до суду не втратили, а отже не можуть бути підставою для застосування строків позовної давності.

Для розгляду справи згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2020р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2020р. у справі №922/3013/19 відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, зобов`язано відповідачів у строк до 02.12.2020р. включно надати до суду відзиви на апеляційну скаргу.

Через канцелярію суду апеляційної інстанції 01.12.2020р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа; у межах визначеного судом строку) від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно резолютивної частини якого відповідач-1 просить розглянути справу з урахуванням правової позиції, викладеної у відзиві. За коротким змістом відзиву заявник наголошує на наступному:

- наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області №1291-СГ від 18.06.2014р. прийнятий відповідно до вимог діючого на той час земельного законодавства, у межах наданої компетенції та у спосіб, встановлений законом, тому підстав для визнання його недійсним немає;

- зважаючи на дотримання вимог цивільного, земельного законодавства, Закону України «Про оренду землі», передбачені законодавством підстави для визнання недійсним договору оренди землі від 07.07.2014р., укладеного із Томко А.І., у даному випадку відсутні;

- сторонами договору оренди землі від 07.07.2014р. є орендодавець - Головне управління Держземагенства у Харківській області та орендар - Томко А.І. Задоволення судом позовної вимоги про зобов'язання Фізичної особи-підприємця Томко А.І. повернути спірну земельну ділянку відповідачу-1 унеможливить виконання рішення, оскільки Фізична особа-підприємець Томко А.І. не є стороною (орендарем) по договору оренди землі від 07.07.2014р.;

- до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Харківській області не належить здійснення реєстрації та/або скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, користування земельної ділянки, скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За таких обставин позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації договору оренди та суборенди землі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно пред'явлені до неналежних відповідачів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.12.2020р. призначено до розгляду апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2020р. (повний текст складено та підписано 16.10.2020р.) у справі №922/3013/19 на 16.12.2020р.

На поштову адресу суду апеляційної інстанції 04.12.2020р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було направлено на адресу суду 02.12.2020р. (згідно накладної, наявної на конверті, у якому надійшов документ; у межах визначеного судом строку). Згідно резолютивної частини відзиву відповідач-3 просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги. При цьому заявник наголошує, що будь-яких доказів того, що прокурор не міг довідатися про порушення законодавства при винесенні Головним управлінням Держземагенства у Харківській області оскаржуваного наказу раніше, ніж 14.06.2017р., позивачем до суду не надано. Факт вчинення позивачем лише у 2017р. перевірки стану додержання Головним управлінням Держземагенства у Харківській області вимог земельного законодавства України з питань розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, які виникли у 2014р., з урахуванням того, що прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації про оскаржуваний наказ та правочин, є доказом нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, що, у свою чергу, є обов'язком органів прокуратури відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Крім того відповідач-3 зауважує, що скасування спірного наказу та визнання договору недійсним через більше ніж п'ять років після їх прийняття та укладення, навіть враховуючи «незаконність» наказу, несе загрозу стабільності цивільного обороту.

Фізична особа - підприємець Томко Андрій Іванович своїм правом, наданим ст.263 ГПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

У судовому засіданні 16.12.2020р. представник відповідачів-2, 3 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги. Через канцелярію Східного апеляційного господарського суду 15.12.2020р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі його уповноваженого представника. У тексті клопотання Головне управління Держгеокадастру у Харківській області наголошує, що підтримує правову позицію, викладену у раніше наданому на адресу суду відзиві на апеляційну скаргу. Прокурор у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Керуючись приписами ч.2 ст.216 ГПК України, з метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про оголошення перерви в судовому засіданні до 13.01.2021р.

Через канцелярію Східного апеляційного господарського суду 12.01.2021р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №922/3013/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №922/1830/19. Мотивуючи назване клопотання відповідач-1 наголосив, що у межах справи №922/1830/19 має бути вирішена виключна правова проблема, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, щодо юрисдикції розглядуваного спору.

У судовому засіданні 13.01.2021р. прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представники відповідачів у судове засідання не з'явились. Згідно резолютивної частини клопотання про зупинення провадження у справі Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, разом з іншим, просило розгляд справи №922/3013/19 у судовому засіданні, призначеному на 13.01.2021р., здійснювати за відсутністю представника відповідача-1, з урахуванням правової позиції, викладеної у відзиві. Фізична особа - підприємець Томко А.І. про причини неявки суд не повідомив, належне повідомлення останнього про час та місце судового засідання підтверджене матеріалами справи (представником відповідача-2 у судовому засіданні 16.12.2020р. підписане повідомлення про оголошення перерви у судовому засіданні; відповідна ухвала суду опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" 13.01.2021р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) на електронну адресу суду (з накладенням електронного цифрового підпису) надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв'язку з поганими погодними умовами. Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позиція Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" викладена безпосередньо у відзиві на апеляційну скаргу та озвучена представником відповідача-2 у судовому засіданні 16.12.2020р.

Судом враховано принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Керуючись наведеними приписами законодавства, зважаючи на наявність достатніх матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, судова колегія задовольнила клопотання відповідача-1 про розгляд справи за відсутністю представника, відмовила у задоволенні клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, та, як наслідок, визнала за можливе розглянути справу №922/3013/19 за відсутністю представників відповідачів за наявними матеріалами.

Розглянувши клопотання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про зупинення провадження у справі №922/3013/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №922/1830/19, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для його задоволення, з огляду на сукупність наступних обставин. У контексті приписів п.7 ч.1 ст.228 ГПК України зупинення провадження у справі у випадку, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду є правом, а не обов'язком суду. Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 27.11.2018р. у справі №626/1064/17 провадження у справі закрито з підстав непідсудності даного спору судам загальної юрисдикції та його підвідомчості господарським судам. Зазначена ухвала у встановленому законом порядку набрала законної сили, а тому є обов`язковою як для сторін справи, так і для господарського суду, який розглядає дану справу. Тим більше, що в силу закону, спори про підсудність між судами не допускаються. За таких обставин, спір по даній справі належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 ГПК України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.

У судовому засіданні 13.01.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзиви на неї, заслухавши пояснення представника відповідачів-2, 3 у судовому засіданні 16.12.2020р. та прокурора у судовому засіданні 13.01.2021р., перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви Томко А.І. б/н від 18.11.2013р., згідно з наказом Головного управління Держземагентства у Харківській області №1291-СГ від 18.06.2014р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» Томко А.І. надано в оренду земельну ділянку, розташовану за межами с.Світле Кирилівської сільської ради на території Красноградського району Харківської області з кадастровим номером :05:000:0110, площею 35,8217га із земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (ріллі) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.

07.07.2014р. між Головним управлінням Держземагентства у Харківській області (орендодавець) та Томко А.І. (орендар) відповідно до наказу Головного управління Держземагентства у Харківській області №1291-СГ від 18.06.2014р. укладено договір оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту с.Червоне Кирилівської сільської ради на території Красноградського району Харківської області. Названий договір 24.07.2014р. зареєстрований державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області

01.07.2015р. між Томко А.І. та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія" укладено договір суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0110 площею 35,8217га.

07.12.2017р. Томко А.І. здійснено реєстрацію фізичної - особи підприємця Томко А.І.

11.12.2017р. між відповідачем-2 та відповідачем-3 укладено угоду про дострокове розірвання договору суборенди землі, зареєстровану сектором державної реєстрації Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області.

01.06.2018р. між Фізичною особою-підприємцем Томко А.І. та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія" укладено договір суборенди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:000:0110 площею 35,8217га, яка знаходиться на території Кирилівської сільської ради Красноградського району Харківської області, який 17.07.2018р. зареєстровано державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області та є чинним і на теперішній час.

На переконання прокурора, наказ Головного управління Держземагентства в Харківській області №1291-СГ від 18.06.2014р. прийнято з порушенням положень статей 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України та статей 7, 12 Закону України "Про фермерське господарство", тому земельна ділянка загальною площею 35,8217га надана Томко Андрію Івановичу в оренду незаконно. Зазначене стало підставою звернення до суду з розглядуваним позовом.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, господарським судом Харківської області на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності та з урахуванням положень законодавства встановлено наступні обставини та зроблено наступні висновки, які узгоджуються з правовими позиціями, викладеними, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.08.2020р. у справі №922/1948/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019р. у справі №525/1225/15-ц:

- при подачі до Головного управління Держземагентства у Харківській області заяви від 18.11.2013р. Томко А.І. не обґрунтував розмір земельної ділянки, про яку йшлося в заяві, з урахуванням можливості її обробітку та не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. Так, Томко А.І. не підтвердив наявності у нього необхідної матеріально-технічної бази для обробітку такої площі землі (найманих працівників, сільськогосподарської техніки тощо), наявності відповідної аграрної освіти або досвіду роботи у сільському господарстві;

- як свідчать матеріали справи, Томко А.І. звертаючись Головного управління Держземагентства у Харківській області із заявою про отримання земельної ділянки та отримуючи її від останнього згідно з наказом №1291-СГ від 18.06.2014р. мав на меті не створити нове фермерське господарство, а для іншої діяльності, а саме, розширення земельного банку іншого суб`єкта господарювання - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" поза процедурою проведення земельних торгів, оскільки отримана в оренду згідно з оскаржуваним наказом земельна ділянка Томко А.І. безпосередньо з метою ведення фермерського господарства не використовувалася, а за згодою Головного управління Держземагентства у Харківській області була передана в суборенду Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Мрія";

- маючи достатній час для створення фермерського господарства, протягом більше ніж 3 років з часу отримання у користування земельної ділянки, Томко А.І. не створював фермерське господарство, а зареєструвався як фізична особа-підприємець лише після звернення прокурора в липні 2017р. до Красноградського районного суду Харківської області з відповідним позовом, що також свідчить про відсутність у нього дійсного волевиявлення на створення фермерського господарства, відсутність спроможності вести фермерське господарство, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства;

- у свою чергу, відповідачем-1 під час розгляду заяви громадянина Томко А.І. без урахування відповідності її розміру трудовим та виробничим ресурсам безпідставно використано спрощений режим отримання земель для ведення фермерського господарства всупереч цілей, визначених Законом України «Про фермерське господарство», не перевірено можливість самостійно ним та працею найманих працівників вести фермерську діяльність, чи мав (має) він власну техніку для обробітку землі, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, чи мав Томко А.І потенційних контрагентів, ресурси яких він може на договірних засадах залучити для ведення фермерського господарства, а також загалом, чи зможе потенційний орендар проводити діяльність на наданій земельній ділянці;

- наказ Головного управління Держземагентства у Харківській області №1291-СГ від 18.06.2014р. щодо передачі в оренду Томко А.І. земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства прийнятий з порушенням вимог ст.ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України, ст.ст.7, 12 Закону України "Про фермерське господарство";

- скасування наказу Головного управління Держземагентства у Харківській області №1291-СГ від 18.06.2014р. має наслідком визнання недійсним спірного договору оренди земельної ділянки від 07.07.2014р., укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Харківській області та Томко А.І., з подальшим скасуванням усіх реєстраційних дій стосовно земельної ділянки, яка є предметом оренди та її повернення у державну власність;

- пункт 30 укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Харківській області та Томком А.І. договору оренди надає Томку А.І. право за письмовим погодженням з Головним управлінням Держземагентства у Харківській області передавати земельну ділянку або її частину в суборенду. Головне управління Держземагентства у Харківській області листом у 2014р. надало Томку А.І. згоду на передачу спірної земельної ділянки, на підставі чого і було укладено спірний договір суборенди. З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для визнання недійсним договору суборенди від 01.06.2018р.;

- за наявності чинного договору оренди від 07.07.2014р. відсутні правові підстави для зобов`язання Фізичної особи - підприємця Томко Андрія Івановича повернути, а Головного управління Держгеокадастру у Харківської області прийняти земельну ділянку, яка є предметом вказаного договору.

Зазначені висновки господарського суду Харківської області за змістом апеляційної скарги Харківською обласною прокуратурою не оспорюються.

Як зазначалося вище за текстом постанови, у контексті приписів ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Оскільки Східним апеляційним господарським судом під час розгляду справи не було встановлено порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, як передбачено ч.4 ст.269 ГПК України, рішення господарського суду переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Прокуратурою оспорюється рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску прокурором строку позовної давності, про застосування якого заявлено Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія". За змістом апеляційної скарги прокурор наголосив, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог через сплив строку позовної давності, місцевий господарський суд не дослідив поважності причин такого пропуску та, як наслідок, можливості отримання права на судовий захист у разі визнання цих причин поважними.

Так, Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення від 22.10.1996р. у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; рішення від 20.09.2011р. у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Таким чином, застосування інституту позовної давності є одним з інструментів, який забезпечує дотримання принципу юридичної визначеності, тому, вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд має повно з`ясувати усі обставини, пов`язані з фактом обізнаності та об`єктивної можливості особи бути обізнаною щодо порушення її прав та законних інтересів, ретельно перевірити доводи учасників справи у цій частині, дослідити та надати належну оцінку наданим ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень доказів.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), яка в силу приписів статті 257 цього Кодексу встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Аналогічні правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018р. у справі №367/6105/16-ц, від 20.11.2018р. у справі №372/2592/15, від 06.06.2018р. у справі №372/1387/13-ц, від 22.05.2018р. у справі №369/6892/15-ц, від 22.05.2018р. у справі №469/1203/15-ц, від 05.06.2018р. у справі №359/2421/15-ц, від 30.05.2018р. у справі №367/2271/15-ц, від 04.12.2018р. у справі №910/18560/16 та від 30.05.2018р. у справі №359/2012/15-ц.

У застосуванні зазначених положень слід враховувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі №907/50/16, в якій зазначено, що це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018р. у справі №362/44/17.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за діяльність її органів, прийняття нормативно-правових актів не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку мають норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних дій державних органів, зокрема шляхом укладання правочинів з порушенням вимог законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018р. у справі №914/1708/17, від 22.05.2018р. у справі № 922/1084/17 та від 19.11.2019р. у справі №910/16827/17.

При цьому, прокурор приймаючи на себе компетенцію представляти інтереси держави у спірних правовідносинах, автоматично приймає на себе обов`язок бути компетентним (обізнаним) в усіх юридично значущих обставинах цих відносин.

Місцевий господарський суд з огляду на те, що Держава в особі Головного управління Держземагентства у Харківській області дізналася про наявні обставини саме з моменту прийняття оскаржуваного наказу (18.06.2014р.), відхилив твердження прокурора про те, що про спірні обставини останньому стало відомо лише у червні 2017р. після отримання відповіді від відповідача-1 на власний запит.

Східним апеляційним господарським судом встановлено, що прокурор попередньо звертався до Красноградського районного суду Харківської області з позовною заявою в межах справи №626/1064/17 до цих же відповідачів, про той же предмет і з тих же підстав, проте вже з пропуском строку позовної давності. У процесі розгляду справи №626/1064/17 судом прийнято ухвалу від 27.11.2018р. про закриття провадження у справі з підстав підвідомчості даного спору господарським судам.

Крім того, статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше, як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

Виходячи з аналізу наведених норм права, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, у тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Отже, подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позовної заяви), не перериває перебігу позовної давності.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

При цьому, очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо. За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду. У зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992р.).

Частиною 5 ст.267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019р. у справі №902/326/16, від 24.09.2019р. у справі №922/1151/18 та у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020р. у справі №922/1467/19.

Таким чином, у випадку, якщо прокурором пред`явлено позов в інтересах держави у зв`язку із вчиненням порушення тим органом, на який покладено владні повноваження в цій сфері, момент початку перебігу строку позовної давності повинен відліковуватися з моменту, коли про порушення прав або про особу, яка їх порушила дізнався або мав можливість дізнатися відповідний орган державної влади. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.08.2020р. у справі №922/1948/19.

Разом з тим, прокурор має право, враховуючи конкретні обставини справи, у тому числі вчинення порушення тим органом, на який покладено владні повноваження в цій сфері, просити суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними.

Водночас, як це вірно прийнято до уваги господарським судом першої інстанції, прокурор, з урахуванням наданих йому законом повноважень, мав можливість і був зобов'язаний отримати повну та достовірну інформацію про незаконне надання земельної ділянки у межах встановленого законом строку позовної давності.

Крім того, у позовній заяві прокурором не наведено будь-якого фактичного та правового обґрунтування пропуску строку позовної давності та необхідності захисту порушеного права в зв`язку з таким пропуском. Не надано також в обґрунтування зазначених обставин будь-яких доказів.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що місцевий господарський суд при вирішенні спору всебічно, повно та об`єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності та правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. За висновками суду апеляційної інстанції, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову з мотивів спливу строку позовної давності.

При цьому судова колегія погоджується з висновком господарського суду Харківської області про наявність повноважень прокурора на звернення до суду з розглядуваним позовом. Так, як свідчить зміст позовної заяви, прокурор виконав вимоги ст.53 ГПК України та належним чином обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом у межах даної справи.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) в даному випадку не підтверджують ухвалення рішення, яке переглядається, із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Харківської обласної прокуратури підлягає залишенню без задоволення, а рішення, яке переглядається - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури, м.Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2020р. (повний текст складено та підписано 16.10.2020р.) у справі №922/3013/19 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2020р. (повний текст складено та підписано 16.10.2020р.) у справі №922/3013/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У судовому засіданні 13.01.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 18.01.2021р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя Л.Ф. Чернота