ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

11 січня 2021 року Справа № 915/39/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

розглянувши матеріали

за позовом: ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ;

РНОКПП НОМЕР_1 ),

до відповідача: Вороненка Богдана Миколайовича

( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ),

про: стягнення коштів в сумі 3584181,54 грн,-

в с т а н о в и в:

06.01.2021 за вх.№187/21 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 30.12.2020 про стягнення з Вороненка Богдана Миколайовича на його користь коштів в сумі 3584181,54 грн, з яких:

1) 379523,47 грн - заборгованість по орендній платі за договорами оренди обладнання №1 від 01.11.2011 та б/н від 01.11.2011, укладеними між Фізичною особою-підприємцем Медовкіним Павлом Олеговичем та Фізичною особою-підприємцем Вороненко Богданом Миколайовичем, та нараховані на суму такої заборгованості 21366,98 грн - інфляційні втрати, 36544,28 грн - 10% річних, 120557,80 грн - проценти, 570987,69 грн - неустойка, 117615,31 грн - пеня;

2) 1897275,14 грн - заборгованість пов`язана з несплатою відшкодування вартості обладнання та нараховані на суму такої заборгованості 205608,94 грн - проценти, 9319,64 грн - інфляційні втрати, 16457,54 грн - 10% річних, 207198,98 грн - пеня, 860,63 грн - інфляційні втрати від несплати пені, 865,14 грн - 10% річних від несплати пені.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що за рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.02.2018 у справі №915/1056/16 стягнуто з Вороненка Богдана Миколайовича на користь Фізичної особи-підприємця Медовкіна Павла Олеговича за договором оренди №1 від 01.11.2011 заборгованість з орендної плати в сумі 238989,51 грн, з урахуванням індексу інфляції, 16500,53 грн - 3% річних, 55001,76 грн - пені; за договором оренди б/н від 01.11.2011 заборгованість з орендної плати в сумі 167229,92 грн з урахуванням індексу інфляції, 11558,23 грн - 3% річних, 38527,41 грн - пені; та 7917,11 грн судового збору.

Позивач стверджує, що станом на 30.09.2017 за вказаним рішенням суду з відповідача стягнуто заборгованість з орендної плати за спірними договорами.

Позивач зазначає, що 31.07.2020 за договором про відступлення права вимоги (цесії) Медовкін Павло Олегович відступив йому право вимоги до Вороненка Богдана Миколайовича за спірними договорами оренди обладнання №1 від 01.11.2011 та б/н від 01.11.2011, а тому саме він звернувся до суду за захистом порушеного права.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст.20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п.1); справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (п.3); справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах (п.4).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Отже, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог у даній справі є стягнення процентів, штрафних санкцій, річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договорів оренди обладнання №1 від 01.11.2011 та б/н від 01.11.2011, укладених між Фізичною особою-підприємцем Медовкіним Павлом Олеговичем як орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Вороненко Богданом Миколайовичем, як орендарем.

При цьому, судом встановлено, що позивачем у даній справі є не орендодавець за спірними договорами оренди - Медовкін Павло Олегович , а новий кредитор - ОСОБА_1 за укладеним між ними, як фізичними особами, які не є підприємцями, договором від 31.07.2020 про відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Медовкін Павло Олегович припинив підприємницьку діяльність 21.02.2017, а ОСОБА_1 - 12.11.2019.

Тобто, договір про відступлення права вимоги (цесії) укладено між фізичними особами, які не є підприємцями - Медовкіним Павлом Олеговичем та ОСОБА_1 . Таким чином, за суб`єктним складом вказаний договір є цивільно-правовим договором, а тому між сторонами такого договору виникли цивільні правовідносини, а не господарські.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що даний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів, оскільки за приписами ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Відповідно до ч.6 ст.175 ГПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За приписами ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи предмет спору, суд встановив, що правовідносини в даній справі мають приватноправовий характер.

В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Таким чином, виходячи з вищезазначених положень норм ЦПК України та ГПК України, даний спір за суб`єктним складом є цивільно-правовим, а юрисдикція щодо його розгляду належить суду загальної юрисдикції.

Керуючись ст.ст.4, 20, 45, 175, 234, 235 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 б/н від 30.12.2020 (вх.№187/21 від 06.01.2021) про стягнення з Вороненка Богдана Миколайовича на його користь коштів в сумі 3584181,54 грн.

2. Копію ухвали направити на адресу позивача.

Додаток:

- позовна заява б/н від 30.12.2020 (вх.№187/21 від 06.01.2021) з додатками, в т.ч. оригінал квитанції №0.0..1 від 31.12.2020 про сплату судового збору в розмірі 2270,0 грн - на 45 арк.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.В. Мавродієва