ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2021р. Справа № 904/5636/20

За позовом: Державного підприємства «Конструкторське бюро» Південне ім. М.К. Янгеля», м. Дніпро

До: Державного підприємства «Виробничого об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», м. Дніпро

Про: стягнення 176 878, 41 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ:

ДП «КБ «Південне ім. М.К. Янгеля» (позивач) звернувся з позовом до ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» (відповідач) про стягнення 176 878, 41 грн. ( в т.ч.: 160 045, 00 грн. - основний борг; 12 025, 23 грн. - пеня; 2 079, 54 грн. - інфляційних втрат та 2 728, 64 грн. - 3% річних) заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати виконаних позивачем робіт за договором на виконання робіт по заправці аміаком теплових труб №37/15 від 11.02.16р. (укладеним між сторонами).

Ухвалою суду від 19.10.20 р. відкрите провадження у справі №904/3294/20 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що відповідачем пропущено 3 річний строк позовної давності на звернення з цим позовом до суду. А саме: відповідно до приписів ч.6. ст. 261 ЦК України, саме з моменту виконання позивачем свого зобов`язання з виконання робіт та підписання акту приймання-передачі робіт у нього виникло право подати позов до суду; однак лист відповідача, яким повернуто підписаний акт , датований 11.08.16р., а з позовом позивач звернувся в жовтні 2020 року; тобто з пропуском 3-х річного строку позовної давності. Враховуючи вищезазначене, відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності до спірних правовідносин та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

ДП «КБ «Південне ім. М.К. Янгеля» (позивач) у відповіді на відзив заперечував проти обставини викладених у відзиві, зазначаючи (поміж-іншим), що 3-х річний строк позовної давності не було порушено позивачем, оскільки сторонами підписувалися акти звіряння взаємних розрахунків станом на 01.01.18р., 01.04.19р., 01.04.20р. та станом на 01.07.20р.; що свідчить про переривання строку позовної давності у спірних правовідносинах. Підписуючи вищезазначені акти звірки взаєморозрахунків, відповідач фактично здійснював дії щодо визнання свого боргу. Враховуючи вищезазначене, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» (відповідач) своїм правом на надання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Відповідно до вимог ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку , але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Законом не надано право судді продовжити цей строк (встановлений законом). Однак, господарським судом під час розгляду даної справи враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а саме: продовжено період карантину до 22.06.2020. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено період карантину до 31.07.2020; постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 продовжено період карантину до 31.08.20р.; постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020р. № 760 продовжено період карантину до 31.10.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.20р. № 956 продовжено період карантину до 31.12.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.20р. № 1236 продовжено період карантину до 28.02.21р.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В той же час, відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, та яким були внесені зміни до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, - процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Від сторін жодних заяв, клопотань про продовження процесуальних строків з підстав, встановлених вищезазначеним Законом , не надходило.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.16р. між ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» (замовник) та ДП «Конструкторське бюро «Південне ім. М.К. Янгеля» (виконавець) був укладений договір на проведення дослідно-конструкторської роботи по заправці аміаком комплекту низькотемпературних теплових труб №37/15, відповідно до умов якого (в редакції додаткової угоди №1 від 12.05.16р.) замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконати дослідницько-конструкторські роботи по заправці аміаком комплекту низькотемпературних теплових труб, призначених для ВИ-1 (02.2624.0000.0000.00.0) по контракту №270 від 11.05.12р.; а замовник зобов`язаний прийняти виконану роботу та оплатити її (п.1.1. договору). В п.3.1. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 12.05.16р.) сторони погодили попередню ціну по даному договору - 182 141, 93 грн., без ПДВ.

Згідно з п.4.5. договору після закінчення виконання робіт виконавець оформлює акт здачі-приймання НТП; підписаний акт здачі-приймання НТП виконавець направляє замовнику на протязі 10-ти днів; матеріальна частина передається по товарно-транспортним накладним та акту прийому - передачі. Замовник в 5-денний строк після отримання акту здачі-приймання НТП направляє виконавцю підписаний акт або мотивовану відмову від прийому (п.4.6. договору). Датою виконання робіт по договору вважається дата підписання замовником акту здачі-приймання (п.4.7. договору).

В п.7.3. договору сторони погодили, що при несвоєчасній оплаті за виконані роботи замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який стягується пеня. (а.с.10-13, 14-16).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були виконані обумовлені сторонами за договором роботи на загальну суму 160 045, 00 грн., що підтверджується відповідним актом здачі-приймання НТП №1 від 30.06.16р., який був підписаний позивачем та 09.08.16р. направлений на адресу відповідача для підписання.

11.08.16р. відповідачем (замовником) було підписано вищезазначений акт здачі-приймання виконаних робіт та повернуто його позивачу (виконавцю) (а.с.19).

Таким чином ( з урахуванням змісту п. 4.7.), роботи вважаються виконаними позивачем 11.08.16р.

Судом встановлено, що умовами договору не передбачено порядку остаточної оплати виконаних позивачем робіт. У зв`язку з чим, позивачем 02.03.20р. було надіслано на адресу відповідача вимогу за вих.№24/707 від 26.02.20р. щодо сплати заборгованості за виконані роботи протягом 7 календарних днів з дня отримання цієї вимоги разом із рахунком фактурою №31 від 14.02.20р. (а.с.21-24). Вищезазначена вимога позивача було отримана відповідачем 04.03.20р. - отже у відповідача виник обов`язок по оплаті виконаних позивачем робіт в строк до 11.03.20р.

Однак в порушення прийнятих на себе зобов`язань відповідач оплату виконаних позивачем робіт у повному обсязі не здійснив; у зв`язку з чим (згідно наданого позивачем розрахунку) за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 160 045, 00 грн.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, відповідач не заперечував проти наявності у нього заборгованості в розмірі 160 045, 00 грн., беззаперечно підписав акти звірки розрахунків станом на 01.01.18р., 01.04.19р. , 01.04.20р. та на 01.07.20р. (а.с.25, 26, 56, 57).

Окрім того, позивач відповідно до п. 7.3. договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу: 12 025, 23 грн. - пені; 2 079, 54 грн. - інфляційних втрат та 2 728, 64 грн. - 3% річних. (а.с.4).

На час прийняття рішення у справі відповідачем доказів погашення заборгованості (з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних) перед позивачем не надав. Таким чином, загальна сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 176 878, 41 грн.

Згідно із приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Здійснивши оцінку наданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що такі докази більш вірогідно підтверджують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки відповідач на їх спростування не подав суду жодного доказу.

За перелічених вище обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, що відповідно є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Стосовно заперечень відповідача з посиланням на пропуск позивачем позовної давності, суд зазначає наступне. Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Згідно п.4.3. постанови (поміж-іншим), у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.. Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке. (п.4.4. Постанови) У дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності. (п.4.4.1. Постанови).

Судом встановлено, що перебіг строку позовної давності розпочався у позивача по акту здачі - приймання науково-технічної продукції від 03.06.16р. №1 на суму 160 045, 00 грн. (який був підписаний відповідачем та повернутий позивачу 11.08.16р.) розпочався 11.08.16р. та закінчився 11.08.19р. Позивач звернувся з позовом до суду в жовтні 2020р. Вищезазначені обставини, були б підставою для застосування на спірну суму заборгованості наслідків пропуску строку позовної давності. Проте, позивачем були надані докази переривання строку позовної давності за вищезазначеними правовідносинами, а саме : акти звірки розрахунків станом на 01.01.18р., 01.04.19р., 01.04.20р. та на 01.07.20р. (а.с.25, 26, 56, 57).У вищезазначених актах звірки взаємних розрахунків відповідач визнає заборгованість перед позивачем внаслідок невиконання умов договору на виконання робіт по заправці аміаком теплових труб №37/15 від 11.02.16р. в розмірі 160 045, 00 грн. Тобто, вищезазначені документи ( з урахуванням приписів Постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів») є належними доказами переривання позовної давності за спірними правовідносинами. А тому, заперечення (заява) відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача - Державного підприємства «Виробничого об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» (49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1; ) на користь позивача - Державного підприємства «Конструкторське бюро» Південне ім. М.К. Янгеля» (49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 3; ) : 160 045, 00 грн. - заборгованості за договором; 12 025, 23 грн. - пені; 2 079, 54 грн. - інфляційних втрат ; 2 728, 64 грн. - 3% річних та 2 653, 18 грн. - витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 13.01.21р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Ю.Васильєв