ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
СУДОВИЙ НАКАЗ
13.01.2021 Справа № 908/42/21
м. Запоріжжя Запорізької області
Суддя Господарського суду Запорізької області Проскуряков Кирило Валеріанович розглянувши заяву Концерну «Міські теплові мережі» від 24.12.2020 р. за вих. №06/46-юр про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості за договором №407350 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 26.03.2015 р. у розмірі 18 253,07 грн.
11.01.2021 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Концерну «Міські теплові мережі» від 24.12.2020 р. за вих. №06/46-юр про видачу судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліфтовик» заборгованості за договором №407350 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 26.03.2015 р. у розмірі 18 253,07 грн.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 р. вказану заяву передано для розгляду судді Проскурякову К.В.
Згідно зі статтею 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
В обґрунтування заяви Концерн «МТМ» посилається на неналежне виконання ТОВ «Ліфтовик» умов договору №407350 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 26.03.2015 р. щодо своєчасної оплати за отриману теплову енергію на потреби опалення в період з листопада 2019 р. по квітень 2020 р. у розмірі 17 537,57 грн.
Як вбачається з цієї заяви, стягувач зазначає, що 26.03.2015 р. між Концерном "Міські теплові мережі" (Теплопостачальна організація) та ТОВ «Ліфтовик» (Споживач) укладено договір №407350 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. На виконання умов вказаного договору, Теплопостачальна організація в період з листопада 2019 р. по квітень 2020 р. відпустила Споживачу теплову енергію для опалення на загальну суму 17 537,57 грн. У зв`язку з порушенням боржником строків оплати за отримані послуги стягувачем нараховано пеню в сумі 661,17 грн. та 3% річних в сумі 54,33 грн.
На підтвердження наявності господарських правовідносин між сторонами, стягувачем надано суду письмовий договір №407350 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 26.03.2015 р., отже спір стосується грошової вимоги та заявлена до стягнення з боржника загальна сума заборгованості в розмірі 18 253,07 грн., яка складається з: основного боргу у розмірі 17 537,57 грн. за період з листопада 2019 р. по квітень 2020 р., пені в сумі 661,17 грн. та 3% річних в сумі 54,33 грн., не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підтвердження наявності заборгованості стягувачем надано копії: актів приймання-передачі теплової енергії, рахунків, списків згрупованої кореспонденції щодо направлення рекомендованих листів за спірний період.
Крім того, ні у заяві, ні в додатках до неї не міститься клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а отже суд приходить до висновку про можливість розгляду вказаної заяви в порядку наказного провадження.
Відповідно до ч. 4. ст. 152 ГПК України суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
У п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" зазначено, що місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Розглянувши вказану заяву, судом не виявлено підстав передбачених ст. 152 Господарського процесуального кодексу України для відмови у видачі судового наказу, отже заявлені вимоги підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 257, 509, 526, 530, 549, 611, 625, 629 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 1, 2, 193, 276 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що заява Концерну «Міські теплові мережі» від 24.12.2020 р. за вих. №06/46-юр про видачу судового наказу підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 147, 148, 154, 155 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
2. Копію судового наказу та копію заяви Концерну «Міські теплові мережі» від 24.12.2020 р. за вих. №06/46-юр про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами надіслати Товариству з обмеженою відповідальністю «Ліфтовик» (боржнику).
3. Оригінал судового наказу після набрання ним законної сили надіслати стягувачу.
Дата набрання судовим наказом законної сили: " " ________ 20 .
Строк пред`явлення судового наказу до виконання: " " ________ 20 .
Дата видачі судового наказу стягувачу: " " ________ 20 .
Суддя К.В. Проскуряков
Суд роз`яснює, що згідно із приписами п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України, під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 157 ГПК України, боржник має право протягом 15 днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд в письмовій формі.
Згідно із ч. 1 ст. 159 ГПК України, у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом 5 днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.