РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.01.2021Справа №910/14228/20

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 8 636,23 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 8 636,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" стверджує, що внаслідок незабезпеченого Акціонерним товариством "Українська залізниця" збереження вантажу під час перевезення за залізничною накладною №42722751, утворилась недостача, про що складено комерційний акт №482803/92 від 19.05.2020 про недостачу вантажу в вагоні №52728250. Вартість недостачі вантажу за розрахунком позивача становить 8 636,23 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 відкрито провадження у справі №910/14228/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Вказана ухвала суду від 24.09.2020 була надіслана відповідачу 01.10.2020 на адресу місцезнаходження, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5), рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, та у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення №397 дана ухвала вручена Акціонерному товариству "Українська залізниця" 06.10.2020.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі №910/14228/20 встановлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Отже, Акціонерне товариство "Українська залізниця" повинне було подати відзив на позов у строк до 21.10.2020 включно.

09.11.2020 засобами поштового зв`язку від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на позов (зданий до установи поштового зв`язку 06.11.2020) з доказами його направлення позивачу, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вартість втраченого вантажу підтверджена неналежними доказами, а саме - не документом, виданим відправником, а документом, що був виданий ПАТ "ММК імені Ілліча". Крім того, посилаючись на встановлення режиму простою в структурних підрозділах регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, відповідач просить суд поновити строк на подання відзиву на позов, оскільки на його підготовку був необхідний строк більший ніж встановлений ухвалою від 24.09.2020.

Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши наведені відповідачем у відзиві причини пропуску встановленого судом процесуального строку, суд вважає їх поважними з огляду на те, що обставини запровадження в філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" режиму простою підтверджуються долученим до відзиву наказом №766-в.о.н від 21.10.2020, а тому зважаючи на те, що порушення відповідачем строку на подання відзиву було незначним, суд поновлює Акціонерному товариству "Українська залізниця" строк на подання відзиву та приймає до розгляду даний документ.

Згідно інформації з пошукової системи відстеження поштових відправлень Акціонерного товариства "Укрпошта" примірник відзиву був вручений Приватному акціонерному товариству "Авдіївський коксохімічний завод" 12.11.2020, однак відповідач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив у визначений у п. 6 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 24.09.2020 у справі №910/14228/20 строк.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

16.07.2018 між ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (покупець) та ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (постачальник/продавець) укладено договір поставки №1428 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати продукцію в асортименті, за реквізитами, кількісними та якісними характеристиками, вказаними у відповідних специфікаціях до Договору, які є його невід`ємними частинами, а покупець - прийняти та оплатити вугільну продукцію на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що постачання продукції здійснюється транспортом, вказаним у специфікаціях. Продавець зобов`язується поставити продукцію на умовах поставки, вказаних у специфікації у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.

У Специфікації №201 від 01.05.2020 до Договору погоджено, що ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" поставить ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" вугілля високо-летуче коксівне Wellmore у кількості 17 262,30 тон +/-10% загальною вартістю 95 137 921,14 грн. на умовах FCA порт Південний станція відправника "Чорноморська" Одеської залізниці у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.

Згідно п. 4 Специфікації №201 від 01.05.2020 вантажоодержувачем є ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод", станція "Авдіївка" Донецької залізниці.

Строк оплати поставленої продукції - 30 календарних днів з дати поставки (п. 6 Специфікації №201 від 01.05.2020).

Датою поставки, з якої переходять всі ризики і право власності на продукцію згідно даної специфікації, є дата відмітки (електронного цифрового підпису) станції "Чорноморська" про прийняття даної продукції до перевезення, що зазначена у залізничній накладній (п. 8 Специфікації №201 від 01.05.2020).

Із наявної в матеріалах справи залізничної накладної №42722751 від 16.05.2020 вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" як вантажовідправником на станції відправлення "Чорноморська" Одеської залізниці було відправлено на станцію "Авдіївка" Донецької залізниці насипом вугілля кам`яне високо-летуче коксівне Wellmore у вагонах №53517249 (у кількості 69 250 кг), №52728250 (у кількості 69 150 кг), №56689938 (у кількості 69 050 кг), №56682388 (у кількості 69 100 кг), №52736949 (у кількості 69 100 кг), №53516803 (у кількості 68 950 кг), №56681067 (у кількості 69 250 кг), №52725819 (у кількості 68 900 кг).

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами у даній справі договір є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання глави 64 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України, положень Закону України "Про залізничний транспорт".

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (надалі - Статут), Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі залізничної накладної №42722751 від 16.05.2020.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

На станції "Авдіївка" Донецької залізниці було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні №52728250 з масою вантажу, яка була зазначена у накладній, що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом комерційного акту №482803/92 від 19.05.2020.

Так, у комерційному акті №482803/92 від 19.05.2020 вказано: згідно документу значиться вага: тара - 23 650 кг, нетто 69 150 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто - 89 850 кг, тара - 23 650 кг, нетто - 66 200 кг, що менше ваги зазначеної в накладній на 2 950 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка щільно закриті, течі вантажу немає. Навантаження вантажу нижче бортів, нерівномірне, марковане вапном. Праворуч над 1-2-6-7 люками є виїмка розміром 2 м х 1 м х 0,7 м, в місці виїмки маркування порушене.

Одержувачем вантажу згідно п. 4 залізничної накладної №42722751 від 16.05.2020 є ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод".

У відповідності до ст. 2 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002) комерційні акти складаються для засвідчення (крім іншого) обставин невідповідності маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Позивач, здійснюючи розрахунок збитків у вигляді нестачі, виходив із вартості вугілля при його купівлі у ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча". Так, ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" було складено акт прийому-передачі №93270302 від 16.05.2020, в якому зафіксовано передання у власність позивача вугілля кам`яного високо-летучого коксівного Wellmore на суму 19 082 366,66 грн., який, зокрема, транспортувався за залізничною накладною №42722751.

ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" було виставлено рахунок-фактуру №93270602 від 16.05.2020 на суму 19 082 366,66 грн., а ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" - його оплачено, на підтвердження чого позивачем надано виписку по банківському рахунку.

Відповідач стверджує про неналежність наданих позивачем доказів вартості вантажу з тих підстав, що відправником спірного вантажу (вугілля кам`яне високо-летуче коксівне Wellmore) є Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс", а відтак саме ним повинні були бути надані докази вартості вантажу.

Однак, суд вважає такі доводи Акціонерного товариства "Українська залізниця" необґрунтованими, оскільки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та мережі Інтернет вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" займається транспортним обробленням вантажів - вугілля, руда, добрива, зерно, які перевозяться водним транспортом та надає складські послуги.

В даному випадку, зважаючи на те, що вугілля кам`яне високо-летуче коксівне Wellmore експортувалось із Сполучених Штатів Америки водним транспортом, то Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" фактично виконувало функції оператора з логістики та надавало послуги з перевантаження товару (вугілля) з водного транспорту у залізничний, у зв`язку з чим виступило відправником вантажу у залізничній накладній №42722751. Проте, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" не є продавцем відповідного вугілля, то відповідно у нього відсутні належні докази вартості вантажу, продавцем якого виступало ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

Частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України ).

Зважаючи на те, що у даному випадку вартість втраченого вантажу підлягає підтвердженню саме документами, якими оформлено купівлю-продаж вугілля кам`яного високо-летучого коксівного Wellmore, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатні та належні докази вартості втраченого вантажу.

Згідно ч. 1 ст. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

За розрахунками позивача, правом на спростування яких відповідач не скористався, загальна вартість збитків у вигляді нестачі становить 8 636,23 грн.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку ціни позову, господарським судом встановлено, що такий розрахунок є вірним та здійсненим з урахуванням норми природної втрати вантажу при перевезенні залізничним транспортом, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, становить 8 636,23 грн.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку, який стосується заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача збитків у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні, Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" належними і допустимими доказами доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт втрати частини вантажу, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 8 636,23 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1; ідентифікаційний код 00191075) вартість втраченого вантажу у розмірі 8 636 (вісім тисяч шістсот тридцять шість) грн. 23 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто два) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 14.01.2021.

Суддя Р.В. Бойко