УХВАЛА

14 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 914/3812/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Білоуса В. В., Васьковського О. В.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

ПАТ АБ "Укргазбанк": Сподін В. С.

АТ "Укрексімбанк": Пасацька В. В.,

ТОВ "Агро-Союз-Україна": Максюк С. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.09.2020

у складі колегії суддів Матущака О. І. - головуючого, Бойко С. М., Якімець Г. Г.

та ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2020

у складі судді Морозюка А. Я.

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернотрейдер"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агро-Союз"

про банкрутство

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст і підстави наведених в заяві вимог

1. У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/3812/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернотрейдер" (далі - ТзОВ "Зернотрейдер") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Агро-союз" (далі - ТзОВ "Компанія "Агро-союз", боржник) про банкрутство.

2. 03.02.2020 до Господарського суду Львівської області надійшла заява ліквідатора ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" арбітражного керуючого Зубачика Віталія Романовича (далі - ліквідатор Зубачик В. Р.) від 31.01.2020 № 02-01/5 про покладення солідарної відповідальності, в якій він просить суд: покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" на ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ "Агро-Союз-Україна"), Товариство з обмеженою відповідальністю (далі -ТзОВ "ТС "Агро-Союз") та стягнути з них солідарно на користь ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" 848 338 473,17 грн шкоди, яка складає різницю між заявленими і погашеними вимогами кредиторів у цій справі.

3. Заява ліквідатора Зубачика В. Р. мотивована тим, що ОСОБА_1 будучи уповноваженою особою засновників ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" уклав договір відповідального зберігання від 19.06.2017 із Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) щодо зберігання заставного майна Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - ПАТ АБ "Укргазбанк"), яке згодом зникло (було втрачено).

4. Оскільки ОСОБА_1 як уповноважена особа засновників ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" уклав договір на зберігання заставного майна, яке зникло, а засновники боржника не надали жодних обмежень щодо розпорядження майном ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" та не вжили заходів із збереження цього майна, такі особи на думку ліквідатора Зубачика В. Р. повинні нести солідарну (матеріальну) відповідальність у зв`язку з його зникненням.

5. На підтвердження обставин викладених в заяві ліквідатором Зубачиком В. Р. до неї додано, зокрема, детальну інформацію про юридичну особу - ТзОВ "Компанія "Агро-Союз", копію договору відповідального зберігання від 19.06.2017, лист ОСОБА_1 без номера та дати адресований ліквідатору, копію постанови Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 04.07.2018 про закриття кримінального провадження.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

6. Згідно звіту про проведений поглиблений аналіз фінансово-господарської діяльності ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 умисних дій доведення до банкрутства не виявлено, а ознаки фіктивного банкрутства та доведення до банкрутства, відсутні.

7. Аналогічний висновок зроблено розпорядником майна Гусарем І. О. у звіті про проведення аналізу фінансового стану боржника на предмет виявлення ознак прихованого, фіктивного чи доведення до банкрутства боржника за період 3 (три) роки до дати порушення провадження у справі про банкрутство без номера та дати.

8. Рішенням комітету кредиторів ТзОВ "Компанія "Агро-Союз", оформленим протоколом № 2 від 12.04.2017, вказані вище два звіти фінансово-господарської діяльності боржника з дослідженням ознак доведення до банкрутства чи наявності ознак фіктивного банкрутства, комітетом кредиторів взято до уваги, а проведену з цього приводу роботу розпорядника майна одноголосно визнано задовільною.

9. 19.06.2017 ОСОБА_1 , діючи на підставі протоколу № 2 загальних зборів учасників ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" від 28.04.2017, уклав із ФОП ОСОБА_2 договір відповідального зберігання згідно якого зберігачу було передано на зберігання майно, що перебувало у заставі ПАТ АБ "Укргазбанк".

10. 04.01.2018 ліквідатор боржника Зубачиком В. Р. отримав поштове повідомлення від уповноваженої особи учасників ОСОБА_1 з інформацією про те, що товарно-матеріальні цінності які є предметом забезпечення за зобов`язаннями перед ПАТ "Укргазбанк" на загальну суму 62 856 755,24 грн, були передані на відповідальне зберігання згідно з договором відповідального зберігання, а також були здійсненні заходи щодо повернення майна з відповідального зберігання для його подальшої передачі ліквідатору. Під час виїзду на місце відповідального зберігання майна було з`ясовано, що ОСОБА_2 помер, а контроль за даним об`єктом на даний час здійснюють інші особи, які порекомендували звернутись до правоохоронних органів.

11. 20.12.2017 ОСОБА_1 подано заяву Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області про вчинення злочину та здійснено виїзд з оперативно-слідчою групою на місце відповідального зберігання майна. Під час огляду місця події було виявлено майно, але не в тій кількості в якій воно було передано на відповідальне зберігання. Дане майно було вилучене та передане під зберігальну розписку ОСОБА_1 Місцезнаходження іншої частини майна невідоме, оскільки після смерті зберігача місце відповідального зберігання неодноразово розкрадалось. За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості та відкрито кримінальне провадження. 04.07.2018 вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку із смертю зберігача майна, а майно передане на зберігання, правоохоронними органами та ліквідатором не виявлено.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції

12. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.05.2020 у справі № 914/3812/15, окрім іншого, відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" Зубачика В. Р. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на ОСОБА_1 , ТзОВ "Агро-Союз-Україна", ТзОВ "ТС "Агро-Союз" та стягнення з них солідарно на користь ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" 848 338 473,17 грн.

13. Ухвала суду першої інстанції мотивована ненаданням ліквідатором боржника належних доказів на підтвердження обставин, які свідчили б про доведення ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" до банкрутства з вини засновників та керівника боржника з огляду на те, що відповідно до частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

14. Судом першої інстанції враховано, що при здійсненні аналізу фінансової звітності боржника щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, ні розпорядником майна, ні аудиторською фірмою в діях засновників та керівника ознак доведення ТзОВ "Компанія "Агро-союз" до банкрутства не виявлено.

15. Крім того місцевим господарським судом взято до уваги, що провадження у справі № 914/3812/15 про банкрутство ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" порушено ухвалою суду від 12.11.2015 та постанову про визнання ТзОВ "Компанія "Агро-союз" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури Господарським судом Львівської області винесено 27.04.2017, тоді як договір відповідального зберігання, який покладено в основу заяви про покладення субсидіарної відповідальності було укладено 19.06.2017 (після визнання ТзОВ "Компанія "Агро-союз" банкрутом), тому він не може слугувати ознакою доведення боржника до банкрутства, а відтак і підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників та керівника банкрута, в розумінні частини другої статті 61 КУзПБ.

16. Також судом зауважено, що заява ліквідатора не містить жодних обґрунтувань щодо вчинених засновниками та керівником банкрута незаконних чи умисних дій, які спрямовані на доведення боржника до банкрутства в розумінні Господарського кодексу України (далі - ГК України) та КУзПБ.

17. Західний апеляційний господарський суд постановою від 07.09.2020 ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2020 залишив без змін, зазначивши що невід`ємною підставою для настання субсидіарної відповідальності можуть бути дії чи бездіяльність керівника, уповноваженої особи, засновників боржника і т.д., які мали місце чи факт, що передував періоду до порушення провадження у справі або протягом процедури розпорядження майном до ухвалення постанови про визнання боржника банкрутом. Натомість обставини наведені скаржником в заяві (укладення договору відповідального зберігання від 19.06.2017) мали місце після визнання боржника банкрутом, що не може слугувати підставою притягнення до субсидіарної відповідальності уповноваженої особи та учасників (засновників) боржника.

Короткий зміст вимог та підстав касаційної скарги

18. 12.10.2020 ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулося поштовим відправленням до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2020 у справі № 914/3812/15, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні заяви ліквідатора боржника Зубачика В. Р. про покладення субсидіарної відповідальності та прийняти нове рішення про задоволення заяви ліквідатора.

19. Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржником визначено застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 906/904/16, тобто приписи пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Щодо реалізації учасниками справи процесуальних прав

20. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

21. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ГПК України).

22. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України).

23. За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

24. Відповідно до частини першої статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

25. Отже, учасник справи, який не є касатором, має право, керуючись принципами рівності учасників процесу перед законом і судом та змагальності сторін, реалізувати своє процесуальне право на подання письмового відзиву на касаційну скаргу іншого учасника справи (висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 43/122).

26. Таке право реалізується учасником справи протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

27. Ухвалою Верховного Суду від 24.12.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 914/3812/15 за касаційною скаргою ПАТ АБ "Укргазбанк" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2020; призначено розгляд касаційної скарги ПАТ АБ "Укргазбанк" на 14.01.2021; надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 11.01.2021.

28. Ця ухвала надіслана на адресу учасників справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення та оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

29. Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

30. У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

31. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитися з подіями процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

32. Отже учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав передбачених ГПК України, зокрема і права на подання відзиву на касаційну скаргу.

33. Станом на момент розгляду касаційної скарги до суду касаційної інстанції надійшли відзиви на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , ТзОВ "Агро-Союз-Україна" та ТзОВ "ТС "Агро-Союз". Будь-яких заяв, клопотань, пояснень тощо від інших учасників справи щодо неможливості реалізації ними своїх процесуальних прав на подання відзиву, власної позиції (пояснень тощо) щодо касаційної скарги до суду не надходило.

34. У судове засідання 14.01.2021 з`явилися представники ПАТ АБ "Укргазбанк", АТ "Укрексімбанк" та ТОВ "Агро-Союз-Україна", які надали пояснення у справі.

35. Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

36. У даному випадку участь представників сторін в судовому засіданні, призначеному ухвалою суду від 24.12.2020 на 14.01.2021 обов`язковою не визнавалась, про що безпосередньо доводилось до відома учасників справи у пункті 5 резолютивної частини згаданої ухвали суду.

37. З урахуванням наведеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності решти представників учасників справи.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу (ПАТ АБ "Укргазбанк")

38. В обґрунтування доводів касаційної скарги ПАТ АБ "Укргазбанк" посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, зазначаючи, зокрема, таке:

- судами при вирішенні вимог ліквідатора банкрута про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його учасників (засновників) застосовано частину першу статі 619 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини першу, третю статті 215 ГК України, статтю 61 Кодексу України з процедур банкрутства без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 906/904/16 за яким, притаманною ознакою такої відповідальності є те, що відповідач повинен довести відсутність своєї вини;

- судами попередніх інстанцій здійснено неповне дослідження обставин справи та надано неправильну оцінку конкретно визначеним та документально підтвердженим діям засновників (учасників) товариства, що призвели до неплатоспроможності боржника.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

Доводи ОСОБА_1 , ТзОВ "Агро-Союз-Україна" та ТзОВ "ТС "Агро-Союз"

39. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , ТзОВ "Агро-Союз-Україна" та ТзОВ "ТС "Агро-Союз" не погоджуються з доводами касаційної скарги, вважають її безпідставною й необґрунтованою та просять суд залишити оскаржувані судові рішення без змін, зокрема, з огляду на таке:

- засновники боржника та їх уповноважена особа не викрадали заставного майна та не є підозрюваними у вбивстві зберігача, відтак їх дії на мали наслідком викрадення майна, а навпаки дії з передачі майна на відповідальне зберігання були направлення на збереження цього майна. Тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями засновників й уповноваженої особи та зникненням майна;

- ОСОБА_1 , ТзОВ "Агро-Союз-Україна" та ТзОВ "ТС "Агро-Союз" надано вичерпний перелік доказів для доказування відсутності в їх діях ознак, які можуть призвести до покладення на них субсидіарної відповідальності.

Позиція Верховного Суду

40. Згідно із частиною першою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

41. Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

42. Частиною третьою статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

43. У рішенні ЄСПЛ у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

44. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі ''Дія 97 проти України" від 21.10.2010).

45. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" (далі - Закон від 15.01.2020 № 460-XI), яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

46. Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

47. Із наявних матеріалів справи вбачається, що у цій справі ПАТ АБ "Укргазбанк" з касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення звернулось до Верховного Суду 12.10.2020, тобто після набрання чинності Закону від 15.01.2020 № 460-XI.

48. З урахуванням наведеного розгляд касаційної скарги ПАТ АБ "Укргазбанк" здійснюється із застосуванням положень ГПК України у редакції чинній від 08.02.2020 (далі - ГПК України в редакції від 08.02.2020).

49. Частиною першою статті 300 ГПК України в редакції від 08.02.2020 передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

50. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 287 ГПК України в редакції від 08.02.2020 учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом про банкрутство.

51. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України в редакції від 08.02.2020 підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

52. Такими чином пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України в редакції від 08.02.2020 визначено підставою касаційного оскарження судових рішень застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

53. Суд враховує, що судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є (1) предмети спору, (2) підстави позову, (3) зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце (4) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц).

54. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

55. Отже з`ясування наявності права в скаржника на касаційний перегляд судових рішень з підстав наведених у пунктів 1 частини другої статті 287 ГПК України в редакції від 08.02.2020 перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог та встановлених судами фактичних обставин, а також наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

56. Із змісту касаційної скарги слідує, що в якості підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі ПАТ АБ "Укргазбанк" посилається на ухвалення судового рішення апеляційного господарського суду без урахування висновків щодо застосування норм права викладених у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 906/904/16.

57. Надаючи оцінку наведеній скаржником підставі касаційного оскарження судового рішення судом враховується таке.

Щодо подібності предмета та підстав заявлених вимог

58. У справі, що розглядається предметом судового розгляду є заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальної за зобов`язаннями боржника обґрунтована, з поміж іншого, обставинами уповноваження учасниками боржника без будь-яких обмежень ОСОБА_1 на збереження заставного майна та вжиттям ними й ОСОБА_1 достатніх заходів для збереження такого майна.

59. Аналогічним предметом судового розгляду є заява у наведеній скаржником постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 906/904/16. Водночас у цій постанові підставою заявлених вимог визначено обставини доведення боржника до банкрутства.

60. Тобто предмет судового розгляду у справі, що розглядається та у справах наведених скаржником є тотожним, тоді як підстави заявлених вимог не є подібними.

Щодо подібності змісту заявлених вимог та встановлених судами фактичних обставин

61. У справі, що розглядається (№ 914/3812/15) суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення заяви ліквідатора Зубачика В. Р. про покладення субсидіарної відповідальної за зобов`язаннями боржника на ОСОБА_1 , ТзОВ "Агро-Союз-Україна" та ТзОВ "ТС "Агро-Союз".

62. Апеляційним господарським судом проаналізувавши норми частин першої, третьої статті 215 ГК України, частини першої статті 619 ЦК України, частини другої статті 12, частини третьої статті 44, частин першої, другої статті 61 КУзПБ зроблено висновок, що невід`ємною підставою для настання субсидіарної відповідальності можуть бути дії чи бездіяльність керівника, уповноваженої особи, засновників боржника і т.д., які мали місце чи факт, що передував періоду до порушення провадження у справі або протягом процедури розпорядження майном до ухвалення постанови про визнання боржника банкрутом.

63. Разом з тим судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно звіту про проведений поглиблений аналіз фінансово-господарської діяльності ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 умисних дій доведення до банкрутства не виявлено, а ознаки фіктивного банкрутства та доведення до банкрутства, відсутні.

64. Також судами враховано, що аналогічний висновок зроблено розпорядником майна Гусарем І. О. у звіті про проведення аналізу фінансового стану боржника на предмет виявлення ознак прихованого, фіктивного чи доведення до банкрутства боржника за період 3 (три) роки до дати порушення провадження у справі про банкрутство без номера та дати.

65. Рішенням комітету кредиторів ТзОВ "Компанія "Агро-Союз", оформленим протоколом № 2 від 12.04.2017, вказані вище два звіти фінансово-господарської діяльності боржника з дослідженням ознак доведення до банкрутства чи наявності ознак фіктивного банкрутства, комітетом кредиторів взято до уваги, а проведену з цього приводу роботу розпорядника майна одноголосно визнано задовільною.

66. З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, оскільки провадження у справі № 914/3812/15 про банкрутство ТзОВ "Компанія "Агро-Союз" порушено ухвалою суду від 12.11.2015, а постанову про визнання ТзОВ "Компанія "Агро-союз" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури Господарським судом Львівської області винесено 27.04.2017, тоді як договір відповідального зберігання, який покладено в основу заяви про покладення субсидіарної відповідальності було укладено 19.06.2017 (після визнання ТзОВ "Компанія "Агро-союз" банкрутом), він не може слугувати доказом наявності обставин та підстав притягнення до субсидіарної відповідальності уповноваженої особи та учасників (засновників) боржника.

67. Окрім апеляційний господарський суд зазначив про обґрунтоване врахуванням судом першої інстанції факту відсутності обставин, які вказують на доведення до банкрутства чи наявність ознак фіктивного банкрутства, що є додатковою обставиною відсутності підстав притягнення до субсидіарної відповідальності уповноваженої особи та учасників (засновників) боржника.

68. У постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 906/904/16 касаційний господарський суд погодився висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Староолександрівка" Балєва В.П. від 25.05.2018 № 02-01/148 про покладення на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 субсидіарної відповідальної за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Староолександрівка" у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

69. Зокрема, судами попередніх інстанцій справі № 906/904/16 встановлено, що

з метою виконання статутних завдань та здійснення господарської діяльності TOB "Староолександрівка" було укладено договори оренди землі від 27.03.2012 з громадянами власниками земельних часток (паїв) зі строком оренди 7 років та договори оренди землі від 28.12.2012 року з Червоноармійською районною державною адміністрацією зі строком оренди на 10 років.

70. Також судами з`ясовано, що 10.09.2014 між TOB "Староолександрівка" в особі директора Давидюк В. В. та громадянами власниками земельних часток (паїв) було укладено додаткові угоди про дострокове розірвання договорів оренди землі, які були укладені 27.03.2012 року зі строком оренди 7 років, а 24.02.2015 року між TOB "Староолександрівка" в особі директора Давидюк В. В. та Червоноармійською районною державною адміністрацією було укладено угоди про розірвання договорів оренди земельних ділянок, укладених 28.12.2012 року строком оренди на 10 років.

71. 28.04.2014 між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та TOB "Староолександрівка" було укладено договір поставки зерна майбутнього врожаю, а також договір застави майбутнього урожаю.

72. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 17.01.2017 порушено провадження у справі № 906/904/16 про банкрутство ТОВ "Староолександрівка".

73. Постановою господарського суду Житомирської області від 07.12.2017 у справі № 906/904/16 ОВ "Староолександрівка" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру боржника.

74. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ліквідатором було проведено аналіз фінансово-господарського стану ТОВ "Староолександрівка" на предмет дій доведення до банкрутства, за результатами якого складено звіт від 10.05.2018. Відповідно до вказаного звіту ліквідатора, за результатами проведеного аналізу встановлено економічні ознаки доведення вищим та виконавчим органом управління ТОВ "Староолександрівка" до його банкрутства.

75. Із урахуванням наведеного судами попередніх інстанцій встановлено набуття коштів заінтересованими особами стосовно боржника без відповідних правових підстав. Саме розірвання договорів оренди землі в поєднанні з тим, що основним видом діяльності боржника є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, з метою отримання прибутку в порядку передбаченому законодавством, а головним засобом виробництва у сільському господарстві є земля, при наявності зобов`язань боржника щодо поставки зерна майбутнього врожаю є тими діями, що стали причиною для виникнення заборгованості у ТОВ "Староолександрівка", що як наслідок стало підставою для стану неоплатності зазначеного товариства.

76. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду погодився з відповідними висновками судів попередніх інстанцій, зазначивши про вірне застосування судами в ухвалі господарського суду Житомирської області від 23.04.2019 та у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.08.2019 приписів частини п`ятої статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТзОВ "Староолександрівка" на ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

77. Проведений аналіз змісту наведеної вище постанови на предмет подібності змісту заявлених в ній вимог та встановлених судами фактичних обставин свідчить, що встановлені судами обставини у справі, що розглядається та в постанові Верховного Суду у справі наведеній скаржником є відмінними, різняться між собою та є неподібними. Зокрема у справі, що розглядається зміст заявлених вимог та фактичні обставини справи стосувалися обставин втрати майна боржника, які мали місце після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі, тоді як у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 906/904/16 обставини стосувалися доведення боржника до банкрутства, які мали місце до відкриття провадження у цій справі.

Щодо подібності матеріально-правового регулювання спірних правовідносин

78. У справі, що переглядається, розгляд заяви ліквідатора Зубачика В. Р. про покладення субсидіарної відповідальної за зобов`язаннями боржника здійснено судом апеляційної інстанції із застосуванням норм частин першої, третьої статті 215 ГК України, частини першої статті 619 ЦК України, частини другої статті 12, частини третьої статті 44, частин першої, другої статті 61 КУзПБ.

79. Водночас у справі № 906/904/16 наведеній ПАТ АБ "Укргазбанк" розгляд заяви ліквідатора здійснено судом із застосуванням норм частин другої, п`ятої статті 41 Закону про банкрутство.

80. Тобто, у справі, яка переглядається, та у справах на рішення в яких посилається скаржник, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин не є подібними.

81. Таким чином правовідносини у цій справі, та у справах, на які посилається скаржник в обґрунтування наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень не є подібними, оскільки у цих справах є різними підстави заявлених вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, що сформували зміст спірних правовідносин та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

82. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України в редакції від 08.02.2020 суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

83. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

84. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

85. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

86. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

87. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

88. Суд нагадує, що вирази "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним.

89. Крім того, суттєвим є той факт, що застосовне національне право відповідає поняттю "законність", визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

90. Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

91. У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden").

92. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція викладена в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

93. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, оскільки правовідносини у справі, що розглядається та справах наведених скаржником в якості підстав касаційного оскарження судових рішень не є подібними.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, 296, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.05.2020 у справі № 914/3812/15.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді В. В. Білоус

О. В. Васьковський