ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1046/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.11.2020 про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, прийняту суддею Бездолею Д.О., м. Одеса,

у справі №916/1046/20

за позовом: ОСОБА_2

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровський"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

- ОСОБА_3 ;

- ОСОБА_4

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

- ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_5

про визнання недійсними рішень загальних зборів та скасування реєстраційних дій

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_6

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровський"

про визнання недійсним рішення

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_7

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровський"

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/1046/20 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровський", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 і ОСОБА_5 про визнання недійсними рішень загальних зборів та скасування реєстраційних дій, а також за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровський" про визнання недійсним рішення та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровський" про визнання недійсним рішення.

28.10.2020 до місцевого господарського суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровський" про визнання дійсним рішення установчих зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровський", оформленого протоколом №1 від 31.10.2018.

Вказана позовна заява обґрунтована тим, що оспорюване рішення установчих зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Яровський", оформлене протоколом №1 від 31.10.2018, було прийняте з дотриманням вимог законодавства, при цьому, за твердженням ОСОБА_1 , задоволення необґрунтованого позову ОСОБА_2 призведе до незаконного позбавлення останньої права власності на частку у статутному капіталі вищенаведеного товариства.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 у справі №916/1046/20 зазначену позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено останній п`ятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

В обґрунтування даної ухвали суд першої інстанції зазначив про відсутність доказів надіслання позивачу за первісним позовом ( ОСОБА_2 ) та третій особі, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ( ОСОБА_6 ) копії позову і доданих до нього документів листами з описами вкладення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.11.2020 у справі №916/1046/20 (суддя Бездоля Д.О.) вищезазначену позовну заяву повернуто ОСОБА_1 .

Дана ухвала мотивована неусуненням ОСОБА_1 у встановлений місцевим господарським судом строк недоліків її позовної заяви.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.11.2020 у справі №916/1046/20 скасувати та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до спільного розгляду з первісною позовною заявою.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на неотриманні ним копії ухвали Господарського суду Одеської області від 23.11.2020 у справі №916/1046/20 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, зі змісту якого неможливо достеменно встановити факт отримання вказаної ухали саме апелянтом, у зв`язку з чим висновок місцевого господарського суду про сплив строку на усунення недоліків позову ОСОБА_1 є необґрунтованим.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною другою статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що у даній справі оскаржується ухвала суду, зазначена в пункті 6 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України, то її перегляд за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, зазначеною ухвалою апеляційного господарського суду встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу та роз`яснено останнім про їх право в строк до 05.01.2021 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань.

Учасники справи своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що згідно з частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За умовами частин першої, п`ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Таким чином, до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, застосуванню підлягають приписи процесуального закону, якими регламентовано порядок пред`явлення зустрічного позову.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

В силу пункту 1 частини першої статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною першою статті 172 Господарського процесуального кодексу України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Отже, при звернення до суду з позовом третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, повинна надати до суду докази направлення цієї позовної заяви та доданих до неї документів іншим учасниками справи листами з описами вкладення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що право на суд може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом.

Враховуючи наведені норми та практику Європейського суду з прав людини щодо тлумачення і застосування положень пункту 1 статті 6 Конвенції, колегія суддів зазначає, що направлення іншим учасникам справи листами з описами вкладення копії позовної заяви з додатками, необхідність якої передбачена положеннями Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обмеженням доступу до суду.

Таким чином, якщо нормами процесуального законодавства передбачено вчинення стороною до подання позовної заяви певних дій, в тому числі щодо направлення позову з доданими до нього документами іншим учасникам справи, такі дії мають бути вчинені.

За умовами частин першої, другої та четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Між тим ОСОБА_1 до поданого нею позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не було додано доказів надіслання листами з описами вкладення копії цього позову з додатками позивачу за первісним позовом ( ОСОБА_2 ) та третій особі, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ( ОСОБА_6 ), що стало підставою для постановлення Господарським судом Одеської області ухвали від 02.11.2020 про залишення зазначеної позовної заяви ОСОБА_1 без руху з наданням останній п`ятиденного строку з дня вручення вказаної ухвали для усунення вищенаведених недоліків.

Частиною одинадцятою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У Перехідних положеннях Господарського процесуального кодексу України, а саме: у пункті 17 та підпункті 17.1 передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Копію вищезазначеної ухвали Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 у справі №916/1046/20 ОСОБА_1 було направлено за адресою: АДРЕСА_1 , яка вказана самим заявником безпосередньо в його позовній заяві.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №476, в якому проставлений підпис відповідального працівника поштового зв`язку, копію ухвали Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 у справі №916/1046/20 ОСОБА_1 було отримано 07.11.2020, при цьому в графі "Розписка в одержанні" зазначено про отримання вказаного поштового відправлення особисто адресатом.

За таких обставин, кінцевий строк для усунення ОСОБА_1 недоліків її позовної заяви сплив 12.11.2020.

З огляду на викладене, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи жодного доказу на підтвердження усунення недоліків, зазначених в ухвалі Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 у справі №916/1046/20, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що місцевий господарський суд врахував нормативні строки пересилання поштових відправлень, у зв`язку з чим не одразу 12.11.2020, а лише 23.11.2020 обґрунтовано повернув ОСОБА_1 подану нею позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Щодо доводів апелянта про неотримання ним копії ухвали Господарського суду Одеської області від 23.11.2020 у справі №916/1046/20 про залишення позовної заяви без руху та, відповідно, неналежність рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №476 апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку).

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Системний аналіз Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить про те, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому за відсутності відмітки "Вручити особисто" відповідний запис про вручення до бланку повідомлення вносить працівник поштового зв`язку, тому непроставлення у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення підпису одержувача не зумовлює неналежності оформлення такого рекомендованого повідомлення та не спростовує його доказового значення щодо факту вручення поштового відправлення.

Таким чином, перевірка документів, що посвідчують особу адресата (фізичну особу), особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата, родинні зв`язки з адресатом, а також належне оформлення повідомлення про вручення поштового відправлення покладено на працівників поштового зв`язку. Добросовісне виконання працівниками "Укрпошти" своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного (наприклад, такі, як квитки про виїзд з території населеного пункту чи країни або інші докази, які свідчать про відсутність отримувача за адресою, вказаною в повідомленні про вручення поштового повідомлення).

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 30.11.2020 у справі №806/1943/18.

Отже, колегія суддів зауважує на тому, що відносини між оператором поштового зв`язку, який доставляє лист, та адресатом перебувають поза контролем відправника, тобто відправник не знає і не може знати хто саме та за яких обставин отримає поштове відправлення і чи отримає взагалі, у зв`язку з чим відправник не може відповідати за доставку кореспонденції. Водночас у разі доставки рекомендованого відправлення, на адресу відправника повертається повідомлення про вручення. У разі повернення повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення з відміткою про доставку (вручення) відповідному адресату за належною адресою, презюмується, що воно отримано уповноваженою особою.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.06.2018 у справі №820/6755/16.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги надіслання поштового відправлення №476 ОСОБА_1 за належною адресою, повернення відповідного повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення до суду першої інстанції з відміткою про доставку (вручення) адресату та відсутність у матеріалах справи жодного доказу на підтвердження порушення оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість посилань скаржника на неотримання ним копії ухвали Господарського суду Одеської області від 23.11.2020 у справі №916/1046/20 про залишення позовної заяви без руху, тим більше, що про факт особистого отримання ОСОБА_1 копії вищенаведеної ухвали свідчать відомості з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення №476.

Крім того, апеляційний господарський суд враховує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі "Пономарьов проти України".

За таких обставин, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 , як особа, безпосередньо заінтересована у прийнятті поданої нею позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимого щодо предмета спору, до розгляду з первісним позовом у справі №916/1046/20 повинна була цікавитись станом розгляду її позову, при цьому будь-які докази на підтвердження об`єктивної неможливості скаржника вжити заходів для контролю вирішення питання про прийнятність її скарги судом першої інстанції у матеріалах справи відсутні.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема і процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного руху судового процесу. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Таким чином, право на подання позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, встановлених процесуальним законом, відтак повернення заявникові позовної заяви, поданої з порушенням вимог Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обмеженням доступу до правосуддя.

Водночас колегія суддів роз`яснює скаржнику, що повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не перешкоджає зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку для розгляду в межах окремого самостійного провадження, а також наголошує на тому, що право особи подати позов може бути реалізовано лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

З огляду на викладене, враховуючи те, що доводи апелянта стосовно порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті оскаржуваної ухвали від 23.11.2020 у справі №916/1046/20 не знайшли свого підтвердження, підстав для скасування зазначеного судового акта колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 174, 232, 233, 236, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.11.2020 у справі №916/1046/20 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.01.2021.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук