ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Черкаси справа № 925/636/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:

від позивача - представник не з`явився,

від відповідача 1 - представник не з`явився,

від відповідача 2 - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», м. Київ

до 1. Селянського (фермерського) господарства «ЗОРЯ», с. Майданецьке, Тальнівський район, Черкаська область

2. ОСОБА_1 , с. Майданецьке, Тальнівський район, Черкаська область

про стягнення 1 257 207,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (код 37243279, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1) (також по тексту АТ «ДПЗКУ») звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Селянського (фермерського) господарства «ЗОРЯ» (код 25583847, 20442, Черкаська область, Тальнівський район, с. Майданецьке, вул. Героїв, буд. 42) (також по тексту СФГ «Зоря», відповідач 1) та ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) (також по тексту відповідач 2) про стягнення солідарно заборгованості за договором № ЧЕР0075К-Ф поставки зерна майбутнього врожаю від 01.08.2019 в сумі 1 257 207,15 грн: 659 736, 00 грн - основного боргу, 77 189,11 грн - пені, 63 306,80 грн - відсотків за користування чужими грошовими коштами, 330 000, 00 грн - штрафу, 126 975,24 грн курсової різниці та про стягнення судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач 1 не виконав належним чином своїх зобов`язань за договором щодо поставки товару та наявністю підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості. Так, 01 серпня 2019 року між ОСОБА_1 , ПАТ «ДПЗКУ» та СФГ «Зоря» було укладено договір поруки № 227-П, відповідно до умов якого відповідач 2 зобов`язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобов`язань за договором поставки зерна майбутнього врожаю від 01.08.2019.

22 травня 2020 року господарський суд звернувся до органу реєстрації Майданецької сільської ради з запитом щодо доступу до персональних даних про надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .

29 травня 2020 року від Майданецької сільської ради надійшов лист про те, що згідно з записом погосподарської книги сільської ради № 6 на 2016-2020 роки, номер об`єкта погосподарського обліку № 01-0242-1 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 01 червня 2020 року Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 13 серпня 2020 року; сторонам надав можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Ухвалою від 13 серпня 2020 року Господарський суд Черкаської області підготовче засідання відклав на 03 вересня 2020 року, продовжив відповідачам строк на подання відзивів на позов до 31.08.2020; встановив сторонам строк до наступного засідання у справі на подання відповіді на відзиви та заперечення.

Ухвалою від 03 вересня 2020 Господарський суд Черкаської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 20 жовтня 2020 року.

Ухвалою від 20 жовтня 2020 року Господарський суд Черкаської області відклав розгляд справи на 17 листопада 2020 року.

30 листопада 2020 року від Селянського (фермерського) господарства «ЗОРЯ» (відповідач 1) надійшла заява про розгляд справи без його участі та відзив на позов. Відповідач частково визнає позовні вимоги.

Так, відповідач 1 визнає, що частково поставив позивачу обумовлений договором товар в обсязі 200,08 тонни вартістю 660 264,00 грн (з ПДВ) та після закінчення граничного строку поставки товару, мав повернути суму попередньої оплати, сплаченої у рахунок недопоставленого товару в сумі 659 736,00 грн. Не погоджується з розрахунками курсової різниці та штрафу у розмірі 25 % за неповернення передоплати, оскільки позивач за базову величину взяв загальну суму попередньої оплати, а не її різницю, як це передбачено умовами договору.

Приймаючи до уваги великий розмір штрафних санкцій, що мають бути стягнуті з відповідача 1 порівняно до вартості недопоставленого товару, ступінь виконання зобов`язання, відсутність збитків у позивача, завданих неналежним виконанням договірних зобов`язань, з метою дотримання принципу розумного балансу між інтересами сторін, просить зменшити їх розмір (враховуючи свої розрахунки, наведені у відзиві).

Просить прийняти до уваги, що СФГ «Зоря» є сільськогосподарським підприємством, його діяльність носить сезонний характер та є ризикованою.

Ухвалою від 01 грудня 2020 року Господарський суд Черкаської області повідомив учасників справу про дату розгляду справи - 17 грудня 2020 року.

Ухвалою від 17 грудня 2020 року Господарський суд Черкаської області повідомив учасників справу про дату розгляду справи - 11 січня 2021 року.

У судове засідання представники сторін не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

06 січня 2021 року від представника відповідача 1 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

11 січня 2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач 2 про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав.

Оскільки відповідач 2 не скористався своїм правом на надання відзиву на позов, враховуючи розумність строків розгляду судового спору, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (також по тексту ГПК України).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.01.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд установив таке.

Між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (покупець за договором, позивач по справі) та Селянським (фермерським) господарством «ЗОРЯ» (постачальник за договором, відповідач 1 по справі) було укладено договір № ЧЕР0075К-Ф поставки зерна майбутнього врожаю від 01.08.2019 (далі - Договір, а.с. 17-32).

Вказаний Договір підписаний представниками обох сторін.

10.09.2019 ПАТ «ДПЗКУ» перейменовано в Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Як йдеться зі статуту позивача, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 31.01.2020 № 153, засновником АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є держава в особі Кабінету Міністрів України; засноване на державній власності та є приватним акціонерним товариством.

Відповідно до п. 1.1. Договору в порядку та на умовах Договору Постачальник у визначений Сторонами строк поставляє Покупцю наступну сільськогосподарську продукцію українського походження (надалі - «Товар»): найменування Товару - зерно кукурудзи 3 класу; одиниця виміру Товару - метрична тонна; кількість Товару - 400, 000 (чотириста тонн), а Покупець зобов`язався прийняти Товар (поставлений насипом) та оплатити його.

Відповідно до п. 1.1. Договору строк поставки по 01 грудня 2019 року включно.

Додатковою угодою № 2 від 02.12.2019 до Договору сторони дійшли згоди внести зміни зокрема до п. 1.2, 9.6. Договору та продовжили строк поставки товару та строк дії Договору до 06.12.2019 включно (а.с. 33-36).

Відповідно до п. 1.2.1. Договору поставка відповідної партії Товару вважається здійсненою в момент підписання між Покупцем та Постачальником акту приймання-передачі відповідної партії Товару на умовах поставки передбачених Договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору однією з істотних умов Договору є укладення Сторонами договору застави майбутнього врожаю або аграрної розписки.

На виконання п. 2.2 Договору відповідачем 1 було укладено Товарну аграрну розписку 01.08.2019 (а.с. 37-42).

Відповідно до п. 2.2.1 Договору сторони домовились, що однією з істотних умов Договору є укладення Постачальником Договору добровільного страхування та/або Договору комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур майбутнього врожаю та сплата страхових платежів по даним Договорам.

На виконання вказаного пункту Договору відповідачем 1 було укладено Договір комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур № 4122/295/000369 від 01.08.2019 (а.с. 43-53).

Відповідно до п. 3.1, 3.1.1. Договору попередня оплата Товару здійснюється за умови прийняття страховою компанією майбутнього врожаю на страхування згідно Договорів добровільного та/або комплексного страхування, із розрахунку ціни одиниці виміру Товару (станом на момент укладення Договору), яка складає 2 750,00 (дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень за одиницю виміру Товару без ПДВ (3 300, 00 грн з ПДВ).

Загальна сума попередньої оплати за Товар становить 1 320 000, 00 грн (один мільйон триста двадцять тисяч гривень 00 копійок) грн, у тому числі ПДВ.

Відповідно до п. 4.1 Договору Покупець протягом 15 календарних днів з моменту пред`явлення Постачальником доказу (оригіналу або засвідченої належним чином копії платіжного доручення) сплати страхового платежу, передбаченого Договором добровільного страхування та/або Договором комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур майбутнього врожаю, зобов`язується перерахувати кошти (попередня оплата Товару), передбачені п. 3.1.1 Договору на поточний рахунок Постачальника (на підставі рахунку-фактури останнього).

Відповідно до п. 4.3 Договору у разі повного або часткового невиконання Постачальником своїх зобов`язань з поставки Товару розрахунки за Договором проводяться наступним чином:

4.3.1. У разі повного невиконання Постачальником своїх зобов`язань, або за наявності очевидних підстав вважати, що останній не виконає своїх зобов`язань у встановлений строк або виконає їх неналежним чином (у т.ч. з підстав, у настанні яких відсутня вина Постачальника, розірвання та/або припинення Договору тощо), або у разі отримання Покупцем інформації, що Постачальник не вживає/неналежним чином вживає заходів щодо оформлення страхового випадку у відповідності до умов Договору комплексного страхування, передбаченого п. 5.6. Договору, або Постачальником змінено без погодження з Покупцем Вигодонабувача у Договорі комплексного страхування, передбаченого п. 5.6. Договору, або у випадку, якщо інформація, яка надається для укладення/виконання Договору виявиться/стане такою, що не відповідає дійсності, Покупець має право зупинити виконання своїх зобов`язань, відмовитися від їх виконання частково або в повному обсязі. При цьому Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти, перераховані на користь Постачальника на виконання умов Договору, у т.ч. проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30% річних за період з дня одержання попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому та штраф у розмірі 25% від суми попередньої оплати згідно п.3.1 Договору.

4.3.2. У разі часткового виконання умов Договору щодо поставки Товару, Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю частину попередньої оплати (ЧПО) визначеною за формулою: (К - Ф) * П=ЧПО, де К - кількість одиниць Товару, обумовлених сторонами в п. 1.1 Договору; Ф - кількість фактично поставлених одиниць Товару; П - ціна попередньої оплати за одиницю Товару згідно п. 3.1 Договору; ЧПО - частина попередньої оплати, що підлягає поверненню, та одночасно є базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими грошовими коштами та штрафу, передбачених в. п. 4.3.1 Договору.

Сторони погодили, що достатнім доказом наявності обставин, що визначені п. 4.3.1, є лист-вимога Покупця. З метою можливості оперативного застосування прав, що визначені цим пунктом, Покупець має право у будь-який час здійснювати огляд полів, на яких вирощується Товар та приміщень/земельних ділянок, у/на яких знаходиться Товар, а також отримувати/збирати/зберігати/обробляти/ використовувати/поширювати (у будь-який спосіб) будь-яку інформацію, що стосується діяльності/бездіяльності Постачальника та/або будь-яких посадових/уповноважених осіб Постачальника.

Відповідно п. 6.1 Договору у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством України та Договором.

АТ «ДПЗКУ» сплатило на поточний рахунок СФГ «ЗОРЯ» суму попередньої оплати у розмірі 1 320 000, 00 (один мільйон триста двадцять тисяч гривень 00 коп) грн, що підтверджується платіжним дорученням від 22.08.2019 № 1042120 (а.с. 58).

На виконання умов Договору Постачальник поставив зерно кукурудзи 3 класу в кількості 200,080 тонн, що підтверджується актами приймання-передачі № 123 від 11.12.2019, № 124 від 11.12.2019 (а.с. 59-60).

Отже, з 07.12.2019 Постачальник допустив прострочення строку поставки Товару в обсязі 400,00 - 200,080 = 199, 92 тонн кукурудзи на суму 659 736, 00 грн.

Відповідно до п. 4.3.2 Договору позивач зазначає, що частина попередньої оплати, що підлягає поверненню та одночасно є базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими коштами та штрафу становить: (400 - 200,080) х 3 300 = 659 736,00 грн.

На виконання Договору між ОСОБА_1 (Поручитель за договором, відповідач 2 по справі) ПАТ «ДПЗКУ» (Кредитор за договором) та СФГ «ЗОРЯ» (Боржник за договором) було укладено Договір поруки № 227-П від 01.08.2019 (далі - Договір поруки, а.с. 61-62).

Згідно з п. 1.1 Договору поруки Поручитель зобов`язався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Боржником зобов`язань за Договором.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору поруки Кредитор має право пред`явити вимогу щодо виконання Поручителем своїх зобов`язань за цим Договором якщо в момент настання терміну виконання зобов`язань Боржника таке зобов`язання не буде виконане.

Згідно з п 3.4 Договору поруки Боржник зобов`язаний у разі невиконання Боржником та Поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України може бути звернено стягнення.

Відповідно до п. 3.6.1, 3.6.2 Договору поруки Поручитель зобов`язаний: протягом 3 (трьох) банківських днів, від дати отримання письмової вимоги Кредитором про невиконання Боржником забезпеченого порукою зобов`язання, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування грошового зобов`язання на рахунок Кредитора; у разі невиконання Боржником та Поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Відповідно до п. 3.5.1 Договору поруки поручитель має право: попередивши письмово Кредитора не пізніше як за 5 (п`ять) банківських днів достроково виконати зобов`язання, забезпеченого порукою.

Відповідно до п. 5.1 Договору поруки у разі порушення Поручителем вимог п. 3.5.1 цього Договору Поручитель зобов`язаний сплатити Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у цей період, від суми невиконаного забезпеченого порукою зобов`язання, за кожний день прострочення.

Позивач звертався до відповідача 2 з вимогою № 130-2-19/1129 від 18.03.2020 про сплату суми передоплати та штрафних санкції.

Позивач звертався до відповідача 1 з вимогою № 130-2-19/1130 від 18.03.2020 про сплату суми передоплати та штрафних санкції (а.с. 64-74).

Оскільки вимоги залишилися без задоволення з боку відповідачів, грошові кошти не були повернуті, позивач звернувся з даним позовом до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості.

За приписом статті 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити частково з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами Договір, укладений сторонами, за своєю правовою природою є договором поставки та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобо`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 202 ГК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи наведеного вище законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається та відповідачем 1 визнається, що сторони уклали договір поставки зерна майбутнього врожаю, позивач сплатив СФГ «ЗОРЯ» суму попередньої оплати у розмірі 1 320 000, 00 грн, а той частково виконав умови договору: поставив зерно кукурудзи 3 класу в кількості 200,080 тонн на суму 660 264,00 грн, замість 400,00 тонн, тобто прострочив строк поставки зерна кукурудзи обсягом 199,92 тонн (до 06.12.2019) на суму 659 736, 00 грн (з розрахунку 3 300,00 грн з ПДВ за одиницю (метричну тонну) Товару).

З урахуванням наведеного, господарський суд дійшов висновку, що у відповідача 1 виник обов`язок з повернення частини попередньої оплати зі сплати отриманого товару, отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 659 736, 00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач заявив до стягнення 77 189,11 грн - пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до 2 ст. 231 Господарського кодексу України в разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже нарахування позивачем пені на підставі Господарського кодексу України є обґрунтованим.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд встановив, що нарахування позивачем пені на суму попередньої оплати, що підлягає поверненню здійснено за період з 07.12.2019 по 01.04.2020 у розмірі 0,1 %, зроблені вірно.

Щодо стягнення з відповідача 30 % річних за користування чужими грошовими коштами та 25 % штрафу.

Згідно з п. 4.3.1, 4.3.2 Договору у разі часткового виконання умов Договору Постачальник зобов`язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30 % річних за період з дня одержання попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому та штраф у розмірі 25 % від суми попередньої оплати згідно п. 3.1 Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Сторонами в Договорі врегульовано питання повернення попередньої оплати, у разі прострочення виконання зобов`язання за договором, та нарахування на неї процентів за користування грошовими коштами та штрафу.

Так пунктом 4.3.2 Договору визначено, що у разі часткового виконання умов договору щодо поставки товару, Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю частину попередньої оплати визначену за формулою, що підлягає поверненню, та одночасно є базою для нарахування на неї відсотків за користування чужими грошовими коштами та штрафу, передбачених в. п. 4.3.1 договору.

Відповідно до п. 4.3.2 Договору в частині визначення строків нарахування та розміру процентів і штрафу є бланкетними та відсилають до відповідних положень п. 4.3.1 договору, що відповідає свободі договору (ст. 6 ЦК України).

Пунктом 4.3.1. договору визначено, зокрема, що проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30 % річних сплачуються за період з дня одержання попередньої оплати від покупця до дня її повернення останньому, а також визначено штраф у розмірі 25 % від суми попередньої оплати згідно п. 3.1 договору.

Отже сторонами Договору у належний спосіб погоджено розмір процентів та штрафу, строк їх нарахування, підстави виплати та базу розрахунку, з огляду на, що позивачем правомірно пред`явлено до стягнення 30 % річних та 25 % штрафу з урахуванням положень п.п. 4.3.1., 4.3.2. договору та приписів ст. 693 ЦК України.

Позовні вимоги в частині стягнення 63 306,80 грн - 30 % річних, нарахованих на суму попередньої оплати, що підлягає поверненню за період з 07.12.2019 по 01.04.2020 підлягають до задоволення у заявленому обсязі, однак суд зазначає, що відповідач зобов`язався сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами за період з дня одержання попередньої оплати, позовні вимоги в частині стягнення 330 000,00 грн - штрафу, нарахованого у розмірі 25 % від суми попередньої оплати також підлягають до задоволення у заявленому розмірі.

Відповідач 1 заперечує проти розрахунків позивача штрафу у розмірі 25 % за неповернення передоплати, який застосував п. 4.3.1. Договору без урахування пункту 4.3.2., оскільки Договір виконано частково, а пункт 4.3.1. застосовується самостійно лише у разі повного невиконання постачальником своїх зобов`язань, тому розрахунок штрафу, як і процентів за користування чужими грошовими коштами має здійснюватися обов`язково з урахуванням п. 4.3.2., що слідує зі змісту самого Договору. За твердженнями відповідача 1 базою для нарахування штрафу є саме частина передоплати, яка підлягає поверненню, а саме 659 736,00 грн, а не її загальний розмір, що визначений п. 3.3.1. Договору. Крім того, пункт 4.3.1. Договору відсилає до п. 3.1 Договору, який визначає розрахунок вартості одиниці виміру Товару виключно без ПДВ, що у свою чергу становить 2 750,00 грн. Інших посилань, зокрема на пункт 3.1.1. вищевказані пункти 4.3.1. та 4.3.3 Договору не містять. Відповідно правильним відповідач вважає розрахунок штрафу у розмірі 25 % саме від неповерненої суми передоплати та без ПДВ, що становить 549 780,00 грн (199,92 метричних тонни х 2750,00 грн), отже сума штрафу має становити 549 780,00 х 25 % = 137 445 грн, а не 330 000,00 грн за розрахунками позивача.

Враховуючи надмірний розмір штрафних санкцій, що мають бути стягнуті з відповідача 1 відповідно до п. 4.3.1, 4.3.2 та п. 4.4 Договору (214 634,11 грн, що складається з пені 77 189,11 грн та 137 445 грн штрафу 25 % від суми передоплати) порівняно до вартості недопоставленого товару (659 736,00 грн), враховуючи ступінь виконання зобов`язання (50,02 %), а також відсутність збитків у позивача, завданих неналежним виконанням договірних зобов`язань, відповідач просить суд зменшити розміри нарахованих позивачем (з коригуваннями відповідача 1) штрафів на 90 %, у зв`язку з чим їх сума, що підлягатиме стягненню складе: 21 463,41 грн (7 718,91, що складає 10 % від пені та 13 744,50 грн, що складає 10 % від штрафу за неповернення передоплати).

Суд, враховуючи обставини справи у сукупності, сільськогосподарський вид діяльності відповідача 1 (один з видів економічної діяльності код КВЕД 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур), співмірність нарахованих штрафних санкцій, визнав за можливе зменшити їх розмір та задовольнити в цій частині позов частково.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами статті 233 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 233 Господарського кодексу України надано суду можливість пом`якшити розмір неустойки у випадку її надмірності порівняно з наслідками порушення зобов`язання. Це є одним з правових способів, наданих законом, який направлений проти зловживання правом вільного визначення розміру неустойки, тобто по суті, направлений на реалізацію вимог частини другої статті 13 Цивільного кодексу України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утриматися від дій, які могли б могли порушити права інших осіб.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Відповідно до пункту 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Слід зазначити, що поняття значно та надмірно, при застосуванні частини третьої статті Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд при цьому повинен врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду «Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій» (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 у справі № 924/709/17, аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду, зокрема від 05.04.2018 у справі № 905/1180/17, від 12.09.2018 у справі № 912/3594/17.

З огляду на всі фактичні обставини справи, зокрема, з наявністю яких законодавство пов`язує зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, значний розмір штрафу, ступінь виконання відповідачем договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про наявність підстав та задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та зменшує їх до 10 %.

Таке зменшення розміру штрафних санкцій суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідачів.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню 33 000,00 грн штрафу та 7 718, 91 грн пені.

Щодо стягнення з відповідача 126 975,24 грн курсової різниці.

Відповідно до п. 4.4 Договору в разі збільшення курсу долара США по відношенню до гривні більш ніж на 5 % з дня одержання попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому у випадку невиконання або часткового невиконання умов Договору щодо поставки Товару, Постачальник зобов`язаний окрім повернення Покупцю всіх належних до повернення коштів та неустойки, сплатити курсову різницю, яка розраховується за формулою:

КР=((ПО/КУРС1)-(ПО/КУРС2))х КУРС2

Де

ПО - сума попередньої оплати за недопоставлений Товар, що вираховується за

формулою згідно п. 4.3.2 Договору;

КУРС1 - офіційний курс долара США до гривні на момент здійснення передоплати;

КУРС2 - офіційний курс долара США до гривні на момент повернення коштів та/або виставлення вимоги. Сторони погодили, що належним джерелом інформації щодо офіційного курсу долару США є Інтернет-ресурс http://www.bank.gov.ua.).

Офіційний курс долара США станом на момент здійснення передоплати 22.08.2019 становив 25,2044.

Офіційний курс долара США станом на момент пред`явлення позову становить 27,6289 грн, що більше ніж на 5 % офіційного курсу долара США до гривні на момент здійснення передоплати.

Отже Постачальник зобов`язаний сплатити на користь АТ «ДПЗКУ» курсову різницю в розмірі (1 320 000/25,2044) - (1 320 000/27,6289) х 27,62890 = 126 975,24 грн.

Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про солідарне стягнення суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, в яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ст. 556 Цивільного кодексу України).

Позивач звертався до відповідача 2 з листом-вимогою від 18.03.2020 про виконання зобов`язань за забезпеченим договором поставки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів сум боргу та санкцій за договором поставки.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі п. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» визначено, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Отже витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідачів.

Чинним законодавством не передбачено солідарного відшкодування судових витрат на користь іншої сторони, тому враховуючи, що позов було заявлено до двох відповідачів, суд покладає витрати зі сплати судового збору на відповідачів порівну.

Керуючись статтями 129, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Селянського (фермерського) господарства «ЗОРЯ» (код 25583847, 20442, Черкаська область, Тальнівський район, с. Майданецьке, вул. Героїв, буд. 42) та ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (код 37243279, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1) 659 736,00 грн - основного боргу, 7 718,91 грн - пені, 63 306,80 грн - відсотків за користування чужими грошовими коштами, 33 000,00 грн - штрафу, 126 975,24 грн - курсової різниці.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «ЗОРЯ» (код 25583847, 20442, Черкаська область, Тальнівський район, с. Майданецьке, вул. Героїв, буд. 42) на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (код 37243279, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1) 9 429,05 грн - витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (код 37243279, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1) 9 429,05 грн - витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 19 січня 2021 року.

Суддя О.В. Чевгуз