РІШЕННЯ

м. Київ

15.01.2021Справа № 910/16771/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/16771/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ СЕРВІС» (код 35892959; 03058, м. Київ, вул. Ніжинська, буд.20, кв.22)

до Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» (код 07790672; 03113, м. Київ, вул. М. Василенка, 1)

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державний концерн «Укроборонпром» (код 37854297; 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36)

про стягнення 587 863,41 грн.

без виклику представників сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ СЕРВІС» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» (далі - Підприємство) про стягнення інфляційних нарахувань на суму основного боргу та трьох процентів річних від простроченої суми невиконаного грошового зобов`язання, нарахованих за період з 14 лютого 2014 по 21 березня 2019 у розмірі 587 863,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/16771/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Також, даною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державний концерн «Укроборонпром».

27.11.2020р. до відділу діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення у справі.

Згідно даних пояснень, ДК «Укроборонпром» в повному обсязі заперечує проти позовних вимог та просить у позові відмовити, зокрема, з таких підстав: - у Відповідача відсутня вина за прострочення виконання зобов`язання, в результаті чого наступає юридична відповідальність у вигляді застосування статті 625 ЦК України; - право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову; - з огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум зі встановленим розміром заборгованості, суд наділений правом зменшити розмір стягнення.

01.12.2020 позивач подав суду оригінали документів для огляду, копії яких були додані до позовної заяви.

04.12.2020 Господарський суд міста Києва, оглянувши подані оригінали, повернув їх Позивачу листом.

Ухвалу суду від 09.11.2020 надіслано на адреси сторін, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відміткою канцелярії суду на звороті такої ухвали.

Що ж до належного повідомлення відповідача, то слід вказати таке.

До матеріалів справи долучено «Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №644», з якого вбачається що 13.11.2020р. представнику Відповідача (Рябуха) вручено поштове відправлення суду із Ухвалою від 09.11.2020 про відкриття провадження у справі № 910/16771/20.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.05.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тандем Сервіс» та Державним підприємством «Київський автомобільний ремонтний завод» () було укладено договір на постачання запасних частин №28/05-08.

Предметом Договору є запасні частини та комплектуючі до автомобілів КАМАЗ, ЗІЛ, ГАЗ, МАЗ, КРАЗ, які ТОВ «Тандем Сервіс» зобов`язувався постачати на адресу ДП «Київський автомобільний ремонтний завод», а останній зобов`язувався здійснювати оплату за Договором.

31.03.2011р. між сторонами була підписана додаткова угода №3 до Договору, згідно якої ДП «Київський автомобільний ремонтний завод» підтвердив заборгованість за Договором №28/05-08 від 28.05.2008 року на користь ТОВ «Тандем Сервіс» в сумі 346500,00 грн. та зобов`язується погасити заборгованість шляхом передачі простих векселів.

Згідно акту приймання-передачі векселів від 31.03.2011 ДП «КРАЗ» передав ТОВ «Тандем Сервіс» простий вексель серії АА№1565543, емітент - ДП «Київський автомобільний ремонтних завод», дата складання - 31.03.2011, дата погашення - за пред`явленням, але не раніше 16.05.2011р., номінал - 346500, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, акту пред`явлення простого векселя до платежу, 16.05.2011р. ТОВ «Тандем Сервіс» пред`явило боржнику до платежу простий вексель серії АА№1565543.

У визначений строк ДП «КРАЗ» оплату не здійснило, натомість, направило на адресу ТОВ «Тандем Сервіс» лист №143/13 від 17.05.2011, яким повідомило про неможливість здійснити оплату за векселем у зв`язку з відсутністю коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2011 року в справі № 43/122 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ITEM» та порушено провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» ().

31.05.2011 ТОВ «Тандем Сервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою з вимогами до ДП «КРАЗ» на суму 346500,00 грн.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 26.08.2011 року в справі № 43/122 про банкрутство Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» кредитором боржника було визнано, зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тандем Сервіс», на суму 346500,00 грн.

Постановою Господарського суду міста Києва від 13.02.2014 року припинено процедуру розпорядження майном Державного підприємства "Київський автомобільний ремонтний завод"; припинено повноваження розпорядника майна відповідача - арбітражного керуючого Поліщука А.П.; припинено процедуру санації боржника; припинено повноваження керуючого санацією відповідача Кривов`язенка О,І.; визнано Державне підприємство "Київський автомобільний ремонтний завод" банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру. Крім того, означеним судовим рішенням постановлено, що строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника є таким, що настав 13.02.2014 року, а також припинено нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банкрута з 13.02.2014 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 березня 2018 року, постанову господарського суду міста Києва від 13.02.2014 року в справі № 43/122 про визнання боржника банкрутом та перехід до ліквідаційної процедури, скасовано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі №43/122, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 та Постановою Верховного Суду від 17.04.2019 було продовжено процедуру санації ДП «Київський автомобільний ремонтний завод» на шість місяців до 05.04.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2019 у справі №43/122, зокрема, затверджено звіт керуючого санацією ДП «КРАЗ» директора Пилипчука С.А., провадження у справі припинено.

21.03.2019 Відповідачем було сплачено на користь Позивача 346500,00грн. - вимоги, визнані ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від26.08.2011 у справі №43/122 (заборгованість за простим векселем серії АА№1565543, емітент - ДП «Київський автомобільний ремонтних завод», дата складання - 31.03.2011, дата погашення - за пред`явленням, але не раніше 16.05.2011р., номінал - 346500, 00 грн.).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, прость суд стягнути з відповідача 587863,41грн., з яких: 543863,15 грн. - інфляційні втрати, нараховані у період з лютого 2014 року по лютий 2019 на суму основного боргу в розмірі 346500, 00 грн., а також 53000,26 грн. - три проценти річних, нараховані у період з 14.02.2014 по 21.03.2019 на вищенаведену суму основного боргу.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

У розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Суд також звертає увагу на те, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних в сумі 53000,26 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства.

У той же час при дослідженні здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат судом було встановлено, що такий розрахунок не у повній мірі відповідає положенням законодавства в силу допущених арифметичних помилок.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою та арифметично вірною сумою цих компенсаційних виплат, нарахованих протягом зазначеного позивачем періоду прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, є сума, яка за розрахунком суду складає 480 110,40 грн.

Разом із тим, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 54752,75грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Заперечуючи проти позовних вимог, третя особа зазначає про те, що у Відповідача відсутня вина за прострочення виконання зобов`язання, в результаті чого наступає юридична відповідальність у вигляді застосування статті 625 ЦК України.

Дані заперечення не беруться судом до уваги з огляду на те, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.04.2018 року в справі № 910/11857/17, від 16.10.2018 року в справі № 910/19094/17, від 06.11.2018 року в справі № 910/9947/15, від 29.01.2019 року в справі № 910/11249/17, від 19.02.2019 року в справі № 910/7086/17, від 04.12.2019 року в справі № 910/15714/18).

Відтак, для стягнення з боржника вищенаведених компенсаційних виплат обов`язкова наявність вини останнього у порушенні свого господарського зобов`язання, так само як і причинно-наслідкового зв`язку між діями боржника та відповідними наслідками, імперативними законодавчими приписами не вимагається, що свідчить про необґрунтованість вищенаведених посилань відповідача.

Щодо тверджень третьої особи стосовно не співмірності заявлених до стягнення сум зі встановленим розміром заборгованості та зменшення розміру інфляційних нарахувань та 3 % річних, суд зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом із тим, у постанові від 18.03.2020 в справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру вищенаведених виплат, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, слід оцінювати, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваних сум таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому, зменшення розміру означених вище сум є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

У той же час, відповідачем в порядку, визначеному процесуальним законом, не надано суду жодних заперечень чи будь-яких пояснень щодо поданого позову.

Належних та допустимих доказів наявності істотних обставин, які є підставою для зменшення розміру спірних сум грошових коштів також, очевидно, не подано.

При цьому, Відповідач був обізнаний про розгляд вказаної справи у суді, оскільки в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення представнику Відповідача поштового відправлення з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі.

Щодо тверджень третьої особи щодо обмеження права на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України останніми трьома роками, які передували подачі позову, суд вказує, що враховуючи положення статті 267 ЦК України, застосування спливу позовної давності є прерогативою виключно сторони у справі.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, приймаючи до уваги все викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (з урахуванням здійсненого судом розрахунку обґрунтованого до стягнення розміру нарахованих позивачем інфляційних втрат).

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ СЕРВІС» до Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державний концерн «Укроборонпром» про стягнення 587 863,41 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» (код 07790672; 03113, м. Київ, вул. М. Василенка, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ СЕРВІС» (код 35892959; 03058, м. Київ, вул. Ніжинська, буд.20, кв.22) 53000,26 (п`ятдесят три тисячі) грн. - 3 % річних, 480 110,40 (чотириста вісімдесят тисяч сто десять) грн. - інфляційних втрат та 7996,27 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн. - судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.01.2021.

Суддя І.Д. Курдельчук