ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"11" січня 2021 р. Справа № 921/193/20
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Мирутенко О.Л.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандартбуд Т», б/н від 07 грудня 2020 року
про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
у справі №921/193/20
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця», м. Київ в інтересах Виробничого структурного підрозділу «Рівненсько-Тернопільське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця», м. Рівне
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандартбуд Т», м. Тернопіль
про стягнення 40 201,50 грн. заборгованості
19 березня 2020 року Акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця в інтересах Виробничого структурного підрозділу Рівненсько-Тернопільське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Стандартбуд Т про стягнення 40 201,50 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням за період з липня по вересень включно 2018 року.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25 травня 2020 року у справі №921/193/20 в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11 червня 2020 року у справі №921/193/20 присуджено до стягнення з Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця в інтересах Виробничого структурного підрозділу Рівненсько-Тернопільське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Стандартбуд Т 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 01 грудня 2020 року у справі №921/193/20 рішення Господарського суду Тернопільської області від 25 травня 2020 року та додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 червня 2020 року у справі №921/193/20 залишено без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» в інтересах Виробничого структурного підрозділу «Рівненсько-Тернопільське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 15 серпня 2020 року) відповідач виклав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 8 000 грн. (арк. справи 105 том ІІ).

Поряд з тим, 13 жовтня 2020 року ТзОВ «Стандартбуд Т» звернулось до суду із заявою про те, що до закінчення судових дебатів або протягом 5 днів після ухвалення рішення, відповідачем будуть подані докази в підтвердження розміру судових витрат, які сплачено чи має бути сплачено у звязку з розглядом справи судом апеляційної інстанції, з метою їх стягнення з протилежної сторони (арк. справи 125 том ІІ).

09 грудня 2020 року від відповідача до суду надійшла заява про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, надану в ході апеляційного розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 8 000 грн., у зв`язку з цим, відповідач просить суд прийняти додаткове рішення (арк. справи 162 том ІІ).

Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року розгляд заяви ТзОВ «Стандартбуд Т» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №921/193/20 призначено на 11 січня 2021 року без виклику сторін.

05 січня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру витрат на правову допомогу (вих.№2-ю від 04.01.2021), в якій позивач просить суд відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та у прийнятті додаткового рішення.

Розглянувши заяву ТзОВ «Стандартбуд Т» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №921/193/20, колегія суддів вирішила таку задоволити, з огляду на наступне:

Згідно з ч.1 ст.281 ГПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

Відповідно до ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу положень ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідач надав суду наступні докази: ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВО №1006980 від 15 серпня 2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ТР №000352 від 25 січня 2019 року, копію договору про надання правової допомоги від 24 квітня 2020 року, копію додаткової угоди від 25 квітня 2020 року до договору про надання правової допомоги, копію додаткової угоди від 08 травня 2020 року до договору про надання правової допомоги, копію додаткової угоди від 06 серпня 2020 року до договору про надання правової допомоги, копію акту про надання-отримання послуг від 04 грудня 2020 року на суму 8 000 грн. та платіжне доручення №1412 від 07 грудня 2020 року на суму 8 000 грн.

У акті про надання-отримання послуг від 04 грудня 2020 року визначено наступні послуги, надані адвокатом відповідачу під час розгляду справи в апеляційному господарському суді: попередній правовий аналіз матеріалів справи та оцінка обставин і наявних доказів 1 000 грн.; правовий аналіз законодавства та судової практики 1 000 грн.; підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу 2 000 грн.; участь в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції 3 000 грн.; додатковий гонорар за прийняття позитивного для клієнта судового рішення, а саме: рішення суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення («гонорар успіху») 1 000 грн. Загальна вартість послуг становить 8 000 грн. Аналогічні послуги зазначено і у додатковій угоді від 06 серпня 2020 року до договору про надання правової допомоги.

У заяві про зменшення розміру витрат на правову допомогу позивач просить суд відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та у прийнятті додаткового рішення, у зв`язку з тим, що заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, є завищеним та необґрунтованим. Зокрема, зазначає, що відзив на апеляційну скаргу не містить ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права та повністю відтворює доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, а відтак його виготовлення не вимагало значного обсягу технічних робіт. Поряд з тим, позивач зазначає, що попередній правовий аналіз матеріалів справи та оцінка обставин і наявних доказів на етапі апеляційного провадження в сумі 1 000 грн., правовий аналіз законодавства та судової практики на етапі апеляційного провадження в сумі 1 000 грн., підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу 2 000 грн., є завищеними з огляду на той факт, що адвокату Свірському Т.В. відшкодування вказаних витрат задоволено судом першої інстанції по цій же справі, а позиція адвоката на етапі апеляційного провадження була незмінною та не обґрунтовувалась новими доводами і практикою. Одночасно позивач вважає витрати адвоката за участь в судових засіданнях в апеляційному суді в сумі 3 000 грн. такими, що не відповідають принципу співмірності відносно затраченого часу проведення судових засідань.

Згідно з ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Слід зазначити, що від учасника справи, який просить суд відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів частково погоджується з доводами позивача про зменшення витрат на послуги адвоката, що понесені відповідачем у суді апеляційної інстанції на суму 2 000 грн., зокрема, в частині наданих адвокатом послуг щодо попереднього правового аналізу матеріалів справи та оцінки обставин і наявних доказів (1 000 грн.), а також правового аналізу законодавства та судової практики (1 000 грн.), оскільки, судом встановлено, що адвокат Свірський Т.В., який представляв інтереси відповідача у суді апеляційної інстанції, також здійснював представництво останнього і у суді першої інстанції, при цьому, додатковим рішенням місцевого господарського суду задоволено заяву відповідача та присуджено до стягнення на користь останнього з позивача 12 000 грн., в тому числі: 2 000 грн. за попередній правовий аналіз матеріалів справи та оцінку обставин і наявних доказів у справі, а також 2 000 грн. за правовий аналіз законодавства та судової практики у справі, у зв`язку з чим, та беручи також до уваги незначну складність справи та невелику суму, стягнення якої є предметом позову (40 201,50 грн.), колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката до 6 000 грн. (із заявлених до стягнення 8 000 грн.).

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення вказаних витрат в іншій частині (6 000 грн.), оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином підстави для зменшення витрат у цій частині, як і не вказано в чому конкретно полягає неспівмірність таких витрат.

Слід зазначити, що участь адвоката відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції не може бути підставою для відмови у відшкодуванні витрат за участь представника у судових засіданнях. Поряд з цим, судове засідання 13 жовтня 2020 року проводилося без використання відеоконференцзв`язку та представник відповідача був присутній в Західному апеляційному господарському суді, що підтверджується протоколом судового засідання (арк. справи 128 том ІІ). Також представник відповідача брав участь у судовому засіданні 01 грудня 2020 року в режимі відеоконференції. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає обґрунтованими заявлені до стягнення витрати на послуги адвоката в сумі 3 000 грн. за участь останнього у судових засіданнях під час розгляду справи апеляційним судом.

Щодо «гонорару успіху», колегія суддів зазначає наступне:

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Відтак, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин, в яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом, стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Слід зазначити, що «гонорар успіху» в сумі 1 000 грн. погоджений адвокатом та клієнтом у додатковій угоді від 06 серпня 2020 року до договору про надання правової допомоги від 24 квітня 2020 року. Разом з тим, суд не вбачає підстав вважати такі витрати неспівмірними з ціною позову, складністю справи та її значенням для відповідача, у зв`язку з чим, вважає заяву відповідача в цій частині (щодо стягнення витрат («гонорару успіху») в сумі 1 000 грн.) обґрунтованою.

З огляду на все наведене вище, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, колегія суддів вважає, що заявлені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. відповідають встановленим критеріям.

Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначалось вище, постановою Західного апеляційного господарського суду від 01 грудня 2020 року у справі №921/193/20 рішення Господарського суду Тернопільської області від 25 травня 2020 року та додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 11 червня 2020 року у справі №921/193/20 залишено без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» в інтересах Виробничого структурного підрозділу «Рівненсько-Тернопільське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» без задоволення.

Отже, враховуючи положення ст.129 ГПК України, з огляду на зменшення судом заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідачу підлягає відшкодуванню за рахунок позивача 6 000 грн. витрат на послуги адвоката.

Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 221, 244, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» в інтересах Виробничого структурного підрозділу «Рівненсько-Тернопільське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» про зменшення розміру витрат на правову допомогу задоволити частково.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандартбуд Т» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №921/193/20 задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; ) в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 61; ) в інтересах Виробничого структурного підрозділу «Рівненсько-Тернопільське територіальне управління» філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» (33013, м. Рівне, вул. Н. Хасевича, 9; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандартбуд Т» (46023, м. Тернопіль, вул. Текстильна, 30А; ) 6 000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

В задоволенні решти вимог заяви ТзОВ «Стандартбуд Т» - відмовити.

На виконання додаткової постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Матеріали справи №921/193/20 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну додаткову постанову складено 11 січня 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Мирутенко О.Л.