ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1874/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Лавриненко Л.В.

суддів Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання Діхтяренко О.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.09.2020 р.

по справі № 915/1874/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв

до відповідача Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту, м. Миколаїв

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

суддя суду першої інстанції: Ткаченко О.В.

час та місце ухвалення рішення: 09.09.2020 р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

повний текст складено та підписано: 21.09.2020 р.

за участю представників сторін:

від Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв: Травянко Л.В.;

від Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв: Фелді О.В.

Ухвалою Південно західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.09.2020 р. у справі № 915/1874/18.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв розглянута в межах процесуального строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

В грудні 2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв, в якому просило:

1) визнати протиправними дії з односторонньої відмови від виконання зобов`язання за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А, які полягають в ухиленні від складання, підписання та надання Товариству з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв актів наданих послуг (виконаних робіт), відмови у прийнятті платежів за користування сервітутом, внесених позивачем;

2) зобов`язати відповідача виконати зобов`язання за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. №А4-А в натурі шляхом:

- складання, підписання та надання Товариству з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв актів наданих послуг (виконаних робіт) за період з січня 2016 р. до листопада 2018 р., врахувавши всі дні користування причалом під вантажними операціями всіх видів вантажів, включаючи наливні вантажі;

- прийняття платежів за користування сервітутом, внесених Товариством з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв за період з січня 2016 р. до листопада 2018 р., врахувавши всі дні користування причалом під вантажними операціями всіх видів вантажів, включаючи наливні вантажі;

- реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних належними датами надання послуг за період з січня 2016 р. до листопада 2018 р.;

3) стягнути з Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв на користь позивача пеню в сумі 124 064,03 грн. за порушення господарського зобов`язання та штраф в сумі 67 994,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, починаючи з січня 2016 р. в порушення вимог ст. ст. 526, 629, 530 ЦК України протиправно та безпідставно в односторонньому порядку припинив виконання своїх зобов`язань за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А в частині оформлення та надання позивачу актів наданих послуг, рахунків на оплату вартості послуг з користування сервітутом, прийняття оплати за договором та реєстрації податкових накладних.

26.03.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв звернулось до місцевого господарського суду з клопотанням про залишення позову без розгляду в частині вимог про стягнення пені в сумі 124 064,03 грн. та штрафу в сумі 67 994,26 грн.

Ухвалою від 16.05.2019 р. суд першої інстанції вказане клопотання позивача задовольнив.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.09.2020 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв задоволено у повному обсязі:

1) визнано протиправними дії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) з односторонньої відмови від виконання зобов`язання за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А, які полягали в ухиленні від складання, підписання та надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» актів наданих послуг (виконаних робіт), відмові у прийнятті платежів за користування сервітутом, внесених Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» на підставі договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А;

2) зобов`язано Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) виконати зобов`язання за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А шляхом:

- складання, підписання та надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв актів наданих послуг (виконаних робіт) за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р., врахувавши всі дні користування причалом під вантажними операціями всіх видів вантажів, включаючи наливні вантажі;

- прийняття платежів за користування сервітутом, внесених Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р., врахувавши всі дні користування причалом під вантажними операціями всіх видів вантажів, включаючи наливні вантажі;

- реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних належними датами надання послуг за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р.

Наведене рішення мотивоване тим, що наданими позивачем доказами підтверджено факт неналежного виконання Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв зобов`язань за договором про встановлення сервітуту, який у спірний період був чинним.

Не погодившись з наведеним рішенням, Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв оскаржило його до Південно західного апеляційного господарського суду.

В поданій апеляційній скарзі відповідач стверджує, що договором про встановлення сервітуту не передбачено такого поняття, як наливні вантажі, а тому, зобов`язавши державне підприємство скласти та направити позивачу акти наданих послуг, включаючи наливні вантажі, суд втрутився у господарські правовідносини сторін за договором.

У змісті апеляційної скарги Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв визнає наявність між сторонами договору спору щодо операцій по перевантаженню наливних вантажів, але зауважує, що з моменту укладення договору про встановлення сервітуту позивач жодного разу не використовував причал для перевалки наливних вантажів, а надав доступ до нього Товариству з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс», яке саме і надавало адміністрації морських портів заявки на підхід суден для проведення робіт з перевалки наливних вантажів.

Відповідач наполягає на тому, що, подавши позовну заяву, яка розглядається в межах цієї справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв намагається включити в загальну оплату за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А роботи по навантаженню наливних вантажів на причалі № 13 у період з 2016 р. по 2018 р. по суднам Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтур - Екс», що суперечить вимогам ч. 4 ст. 403 ЦК України та податковому законодавству.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів, викладених в апеляційній скарзі державного підприємства, заперечує та просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2013 р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (володілець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» (користувач) укладено договір про встановлення сервітуту № А4-А.

Відповідно до п. 1 цього договору Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв користується причалом № 13 (інв. №1031040) та причальною інфраструктурою: залізничними коліями № 53, № 54 (інв. №1031087, 1031088) та підкрановими коліями (інв. №1031069).

Пунктом 1.1. договору передбачено, що сервітут встановлюється щодо користування причалами та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Відповідно до п. 2.1. договору сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причали з використанням причальної інфраструктури.

За змістом п. 3.1. договору видом права сервітуту є право користування майном (причалами та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу № 13 та причальної інфраструктури (додаток №1, який є невід`ємною частиною цього договору), наступною довжиною:

- причал №13 (інв.№1031040) - 236,0 м.п., технологічна ширина 15,0 м.п.;

- залізничні колії №53, №54 (інв. №1031087, 1031088) - 355,68 м.п.;

- підкранові колії (інв.№1031069) - 236,0 м.п. у дві нитки.

Пунктом 3.2. договору визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у п. 3.1 даного договору.

Відповідно до п. п. 4.1. 4.2. зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно з п.3.1 договору.

Сервітут є строковим та оплатним.

Згідно з п. п. 4.4. 4.5. договору сервітут, встановлений за даним договором, є речовим правом користувача, має абсолютний характер і підлягає захисту від неправомірних дій невизначеного кола осіб відповідно до діючого законодавства України.

Сервітут не позбавляє володільця, щодо якого він встановлений, права володіння та користування причалом та причальною інфраструктурою.

За змістом п. 5.1. договору, в редакції додаткової угоди від 08.08.2013 р. № 1 до нього, плата за сервітут за місяць складає:

- причал № 13 (інв.№1031040) 160 340,76 грн. без ПДВ;

- залізничні колії № 53, 54 (інв.№1031087, №1031088) - 585,98 грн. без ПДВ;

- підкранові колії (інв. №1031069) - 458,65 грн. без ПДВ.

ПДВ стягується відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 5.3. договору визначено, що оплата в розмірі, визначеному п. 5.1, 5.2 даного договору, здійснюється користувачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок володільця на підставі акту наданих послуг, підписаного обома сторонами, згідно виставленого рахунку щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. п. 7.1.4. - 7.1.5. договору користувач, зокрема, зобов`язаний до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим повертати володільцю підписані акти наданих послуг та щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, згідно виставленого рахунку володільця, вносити плату за користування сервітутом за попередній місяць.

Згідно з п. п. 8.1., 8.2. договору володілець приймає на себе обов`язки не чинити перешкод користувачу в здійсненні свого права сервітуту на умовах даного договору.

Відповідно до п. 8.3. договору володілець, зокрема, приймає на себе обов`язок щомісячно до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, надавати користувачу рахунок на сплату за користування сервітутом, який оформляється на підставі акту наданих послуг.

Пунктом 11.1. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань за даним договором, сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України.

Згідно з п.14.1. договору, договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 10 (десяти) років з моменту набуття чинності. У випадку якщо користувач не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії договору не повідомив володільця про наміри припинити його дію, договір вважається автоматично пролонгований на 10 (десять) років на тих самих умовах.

Відповідно до п. 14.4. договору одностороннє розірвання даного договору з ініціативи володільця не допускається.

За змістом п. п. 14.5. 14.6. договір може бути припинений за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками.

Договір вважається припиненим з дати набуття чинності відповідної додаткової угоди.

Цей договір припиняється також у разі припинення сервітуту у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також у випадку передання об`єкта сервітуту користувачу в оренду.

Відповідно до п.16.4. договору, з урахуванням додаткової угоди від 08.08.2013 р. №1 до нього, всі права та обов`язки володільця, які передбачені цим договором, виконуються Миколаївською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрацією Миколаївського морського порту), в т.ч. ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів тощо.

Як зазначає Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв в позовній заяві, починаючи з січня 2016 р. Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв припинило оформлювати та надавати позивачу акти наданих послуг і рахунки на оплату, приймати оплату за договором, реєструвати податкові накладні.

05.02.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» звернулось до відповідача з листом № 05/02-1 про надсилання у строк до 10 го лютого 2016 р. рахунки на оплату за користування сервітутом за січень 2016 р. та акт наданих послуг у двох примірниках.

Наведений лист був залишений Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв без реагування, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв самостійно обчислило плату за користування сервітутом та визначило її в сумі 37 240,44 грн.

15.02.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 37 240,44 грн., але відповідач повернув вказані кошти, як помилково перераховані.

Листом від 18.02.2016 р. №18/02-3 позивач повідомив Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв про неправомірність дій з неприйняття грошових коштів, зазначивши про намір повторно здійснити відповідну оплату за користування сервітутом за січень 2016 р. та просив прийняти перераховані кошти та використати їх за призначенням.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв повторно було сплачено відповідачу грошові кошти в сумі 37 240, 44 грн., які також були повернуті Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв, як помилково отримані.

В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв щомісячно в період з лютого 2016 р. по листопад 2018 р. самостійно обчислювало суми до сплати за користування сервітутом та перераховувало їх відповідачу, а останній повертав вказані платежі, як помилково перераховані, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та виписками з рахунків позивача, та не заперечується учасниками справи.

Листом від 22.01.2019 р. № 239/18-02-03/вих./18, тобто вже під час судового розгляду цієї справи, Миколаївська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Миколаїв направила на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв рахунки та акти наданих послуг (виконаних робіт) за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р. за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А.

Листом від 01.02.2019 р. № 01/02-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв повідомило відповідача про відмову від підписання актів наданих послуг (виконаних робіт) за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р. у зв`язку з невірним визначенням кількості днів фактичного користування причалом та не включенням плати за користуванням причальною інфраструктурою.

Листом від 06.02.2019 р. № 439/18-01-02/вих./18 Миколаївська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», м. Миколаїв проінформувала позивача, що при складанні актів наданих послуг (виконаних робіт) та рахунків не враховано час користування причалом при перевалці наливних вантажів. Акти наданих послуг (виконаних робіт) за користування причалом для переробки наливних вантажів будуть направлені окремо разом із виставленими на їх підставі рахунками.

Отже, причиною виникнення спору між учасниками цієї справи є суперечності щодо наявності або відсутності правових підстав для включення до вартості наданих послуг (виконаних робіт) за договором про встановлення сервітуту за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р. послуг (робіт) за користування причальною інфраструктурою та причалом № 13 для переробки наливних вантажів.

За результатами розгляду матеріалів справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв обґрунтовує порушення свого суб`єктивного права неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р.

Отже, належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах, яке у випадку задоволення позову призведе до відновлення порушеного права, є примусове виконання обов`язку в натурі, в той час як задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дій Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії, м. Миколаїв, які полягають в односторонній відмові від виконання зобов`язань за договором про встановлення сервітуту, таких наслідків не матиме.

За таких обставин, висновок місцевого господарського позову про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв про визнання протиправними дій Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії, м. Миколаїв, які полягають в односторонній відмові від виконання зобов`язань за договором про встановлення сервітуту, є помилковим, а тому оскаржене рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв в частині зобов`язання відповідача виконати обов`язки за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А в натурі шляхом:

- складання, підписання та надання актів наданих послуг (виконаних робіт) за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р., врахувавши всі дні користування причалом під вантажними операціями всіх видів вантажів, включаючи наливні вантажі;

- прийняття платежів за користування сервітутом за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р., врахувавши всі дні користування причалом під вантажними операціями всіх видів вантажів, включаючи наливні вантажі;

- реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних належними датами надання послуг за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконанням зобов`язання є вчинення боржником і кредитором дій, спрямованих на здійснення прав та виконання обов`язків, що випливають із зобов`язання.

Відповідно до п. 8.3. договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А володілець приймає на себе обов`язки щомісячно до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, надавати користувачу рахунок на сплату за користування сервітутом, який оформляється на підставі акту наданих послуг.

Згідно з п. 5.3. договору оплата в розмірі, визначеному п. 5.1, 5.2 даного договору, здійснюється користувачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок володільця на підставі акту наданих послуг, підписаного обома сторонами, згідно виставленого рахунку щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. п. 7.1.4. - 7.1.5. договору користувач, зокрема, зобов`язаний до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим повертати володільцю підписані акти наданих послуг та щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, згідно виставленого рахунку володільця, вносити плату за користування сервітутом за попередній місяць.

Отже, виходячи зі змісту наведених положень договору, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача, що складання та направлення актів наданих послуг (виконаних робіт), а також виставлення рахунків на сплату за користування сервітутом є обов`язком Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії, який з січня 2016 р. по листопад 2018 р. відповідачем не виконувався, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв про зобов`язання відповідача виконати обов`язки за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А в натурі шляхом складання, підписання та направлення актів наданих послуг (виконаних робіт) та прийняття платежів за користування сервітутом за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р. є такими, що підлягають задоволенню.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з вказівкою в резолютивній частині оскарженого рішення на необхідність врахування всіх днів користування причалом під вантажними операціями всіх видів вантажів, включаючи наливні вантажі, оскільки, укладений між позивачем та відповідачем договір про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А не містить окремих вимог до змісту акту наданих послуг (виконаних робіт).

Крім того, в порушення вимог ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, позивач в установленому порядку не довів, що протягом січня 2016 р. листопада 2018 р. ним здійснювались вантажні операції з перевалки наливних вантажів.

Щодо вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв про зобов`язання відповідача виконати обов`язки за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А в натурі шляхом реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних належними датами надання послуг за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р., суд апеляційної інстанції зауважує про наступне.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 цієї норми господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 р. № 2147-VIII одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції судів залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є:

- наявність між сторонами господарських відносин врегульованих Цивільним і Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметом позову у цій справі є, зобов`язання відповідача виконати обов`язки за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А в натурі шляхом, в тому числі, реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних належними датами надання послуг за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених п. 201.1 ст. 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця.

Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі.

До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Отже, зобов`язання зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних виникає саме з податкового законодавства, а не з договірних відносин, тому є податковим, а не господарським зобов`язанням.

Спори, які можуть виникнути між платниками податку на додану вартість та державою в особі уповноваженого органу - суб`єкта владних повноважень щодо суми сплаченого податку, є адміністративними і мають розглядатися судами адміністративної юрисдикції.

Обов`язок зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, тому позовна вимога про зобов`язання здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах, і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 р. у справі № 908/1568/18.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З огляду на викладені обставини, підлягає закриттю провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ», м. Миколаїв про зобов`язання відповідача виконати обов`язок за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № А4-А в натурі шляхом реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних належними датами надання послуг за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р.

Стосовно розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про судовий збір» цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням)

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв звернувшись до Господарського суду Миколаївської області з позовом у цій справі сплатило судовий збір в сумі 9 928,87 грн. з позовних вимог майнового та немайнового характеру.

26.03.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв звернулось до місцевого господарського суду з клопотанням про залишення позову без розгляду в частині вимог про стягнення пені в сумі 124 064,03 грн. та штрафу в сумі 67 994,26 грн.

Ухвалою від 16.05.2019 р. суд першої інстанції вказане клопотання позивача задовольнив.

Отже, у зв`язку з залишенням позовних вимог про стягнення пені в сумі 124 064,03 грн. та штрафу в сумі 67 994,26 грн., Товариство з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв має право звернутися до суду з клопотанням про повернення йому судового збору в сумі 2 880,87 грн. (192 058,29 * 1,5% = 2 880, 87).

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

- у разі задоволення позову - на відповідача;

- у разі відмови в позові - на позивача;

- у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позову Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв та апеляційної скарги Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції та перегляд справи судом апеляційної інстанції покладається порівну на обидві сторони.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, ч. 1 ст. 278, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.09.2020 р. у справі № 915/1874/18 скасувати.

Ухвалити нове рішення, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв задовольнити частково.

Зобов`язати Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв виконати зобов`язання за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № 4-А в натурі шляхом складання, підписання та надання Товариству з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв актів наданих послуг (виконаних робіт) за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р., зобов`язати Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв прийняти платежі за користування сервітутом за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р.

Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв з односторонньої відмови від виконання зобов`язання за договором про встановлення сервітуту від 10.07.2013 р. № 4-А, які полягають в ухиленні від складання, підписання та надання Товариству з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв актів наданих послуг (виконаних робіт), відмови у прийнятті платежів за користування сервітутом.

Закрити провадження у справі № 915/1874/18 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, м. Миколаїв про зобов`язання Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв зареєструвати податкові накладні належними датами надання послуг за період з січня 2016 р. по листопад 2018 р. в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23; ЄДРПОУ 38728444) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» (54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/45, ) судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 3524 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПЕЙСЬКА ТРАНСПОРТНА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ» (54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/45, ) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23; ЄДРПОУ 38728444) судовий збір за перегляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 5 286 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду, в порядку та випадках, передбачених ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.01.2021 р.

Головуючий суддя : Л.В. Лавриненко

Судді: К.В. Богатир

М.А. Мишкіна