ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

19.01.2021 м. Дніпро Справа № 908/802/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області на постанову Господарського суду Запорізької області від 09.10.2020 (постанова складена та підписана 12 жовтня 2020 року, суддя Сушко Л.М.) у справі

про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю Квартал 5, м.Запоріжжя

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Запорізької області від 09.10.2020 у даній справі затверджено звіт арбітражного керуючого Нестеренко Сергія Сергійовича про нарахування та виплату основної грошової винагороди за виконання повноважень розпорядника майна товариства з обмеженою відповідальністю Квартал 5 за період з 26.05.2020 по 30.08.2020 у розмірі 45 249,00 грн та звіт про понесені ним витрати за період з 26.05.2020 по 30.08.2020 у розмірі 8477,00 грн. Клопотання голови комітету кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю Квартал 5 задоволено. Припинено процедуру розпорядження майном боржника. Припинено повноваження розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю Квартал 5 арбітражного керуючого Нестеренко Сергія Сергійовича. Визнано товариство з обмеженою відповідальністю Квартал 5 банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Данілова Артема Івановича та покладено на нього повноваження керівника банкрута.

Не погодившись із згаданою постановою, Головне управління ДПС у Київській області звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду скасувати та закрити провадження у справі.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.12.2020 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання доказів надіслання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів учасникам справи про банкрутство листом з описом вкладення та подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

На виконання вимог суду скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема, подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення цього строку.

В обґрунтування причин пропуску процесуального строку на подання апеляційної скарги заявник посилається, що відповідальний працівник на супроводження якого перебуває дана справа на момент оскарження постанови перебував на лікарняному у зв`язку із захворюванням на COVID-19, у зв`язку з цим відділ який безпосередньо контактував з ним нарпавлено на самоізоляцію.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення клопотання Головного управління ДПС у Київській області на подання апеляційної скарги на постанову Господарського суду Запорізької області від 09.10.2020, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на апеляційне оскарження судового рішення.

Статтею 256 Господарського процесуального кодексу України урегульовано питання строку на апеляційне оскарження і підстав для його поновлення.

Так, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений судом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відтак, статтею 119 Господарського процесуального кодексу України не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскаржувана постанова ухвалена судом першої інстанції 09.10.2020, складена у повному обсязі 12.10.2020, таким чином, строк апеляційного оскарження зазначеного судового акта закінчився 01.11.2020.

Повний текст постанови суду першої інстанції отримано скаржником 20.10.2020, про що вказує скаржник у поданому клопотанні.

Крім того, вказане рішення оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 15.10.2020.

Колегія суддів звертає увагу, що судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень".

Скаржником апеляційну скаргу подано 02.12.2020, що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному сайті "Укрпошти" за трек-номером 786, тобто із пропуском строку, встановленого ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до усталеної практики Суду право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 № 23436/03).

У пункті 41 Рішення від 03.04.2008 "Пономарьов проти України" Суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 вказаної Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (Рішення у справі "Рябих проти Росії").

Колегія суддів враховує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Згідно з частиною третьою статті 13 Господарський процесуальний кодекс України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання заявника на те, що відповідальні працівники були на лікарняному та самоізоляції, оскільки скаржником не надано належних та допустимих доказів перебування цих осіб, на момент оскарження постанови, на лікарняному або самоізоляції, у зв`язку із захворюванням на COVID-19.

У клопотанні про поновлення строку скаржником не наведено достатнього обґрунтування та належних доказів поважності причин пропуску, та не зазначено об`єктивних обставин непереборної сили, що стали причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим, колегія суддів визнає зазначені в клопотанні підстави пропуску строку на подання апеляційної скарги неповажними та відмовляє у задоволенні клопотання з наведених у ньому підстав.

При цьому, у даному випадку, своєчасне подання апеляційної скарги залежала тільки від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.

Апеляційний господарський суд враховує, що одним із принципів господарського судочинства, визначених у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, є змагальність сторін, зміст якого відображений у статті 13 цього Кодексу. Згідно з приписами частин 2, 3, 4 зазначеної норми учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 235, 258, 261 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави, наведені Головним управлінням ДПС у Київській області у клопотанні про поновлення процесуального строку на подання апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області на постанову Господарського суду Запорізької області від 09.10.2020 у справі №908/802/20.

Відмовити Головному управлінню ДПС у Київській області у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на постанову Господарського суду Запорізької області від 09.10.2020 у справі №908/802/20.

Апеляційну скаргу з доданими до скарги матеріалами повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз