РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.01.2021Справа № 910/16933/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Транс»

до Фізичної особи - підприємця Копил Сергія Васильовича

про стягнення 40.800,00 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

02.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Транс» до Фізичної особи-підприємця Копил Сергія Васильовича про стягнення 40.800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано, тим що між сторонами укладено договір про надання послуг від 04.07.2019 умовами якого визначено, що відповідач зобов`язаний своєчасно надати інформаційно-консультаційні послуги з підготовки та подачі документів до державних органів для реєстрації і постановки на облік транспортних засобів у кількості 9 (дев`ять) штук, вартість послуги за 1 транспортний засіб становить 5.800,00 грн. На виконання умов договору позивачем перераховано відповідачу авансовий платіж у розмірі 52.220,00 грн, що підтверджується квитанцією № 1443 від 10.07.2019. Відповідним договором передбачено, що виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 1.000,00 грн за кожен випадок порушення, по кожному транспортному засобу, який не був зареєстрований і поставлений на облік або був зареєстрований і поставлений на облік з порушенням строків, а саме після 30.10.2019. У зв`язку з тим, що відповідачем було надано послуги лише в частині 3 (трьох) транспортних засобів, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів за ненадані послуги у розмірі 34.800,00 грн. Враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано взяті на себе зобов`язання до договором про надання послуг від 04.07.2019 та кошти не повернуто, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 40.800,00 грн, з яких 34.800,00 грн становить основний борг за сплачені але не виконані послуги та 6.000,00 грн штраф за невиконання умов договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 відкрито провадження у справі № 910/16933/20; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 09.11.2020 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 494 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03115, м. Київ, вул. Біличанська, 1, кв. 55, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверт разом з ухвалою від 09.11.2020 (номер відправлення 494) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 11.12.2020 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з п. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

З огляду на викладене, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що інформація стосовно розгляду судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті Господарського суду міста Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність в учасників справи можливості дізнатись про розгляд справи за їх участю.

До того ж, необхідно зауважити, що у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 09.11.2020 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Д-Транс» (далі - замовник, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Копил Сергієм Васильовичем (далі - виконавець, відповідач) укладено договір про надання послуг (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець надає замовнику інформаційно-консультаційні послуги з підготовки та подачі документів до державних органів для реєстрації і постановки на облік наступних транспортних засобів:

1. IVECO Dayli, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,

2. IVECO Dayli, реєстраційний номер НОМЕР_2 ,

3. MOKAVTO, реєстраційний номер НОМЕР_3 ,

4. MOKAVTO, реєстраційний номер НОМЕР_4 ,

5. MOKAVTO, реєстраційний номер НОМЕР_5 ,

6. Mercedes Atego, реєстраційний номер НОМЕР_6 ,

7. Mercedes Atego, реєстраційний номер НОМЕР_7 ,

8. Mercedes Atego, реєстраційний номер НОМЕР_8 ,

9. ISUZU NQR 71P, реєстраційний номер НОМЕР_9 .

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов договору послуги для реєстрації 6 (шести) транспортних засобів не виконав, внаслідок чого позивач вимагає повернути сплачену ним за послуги передплату в розмірі 34.800,00 грн та за не виконання зобов`язань відповідачем за договором позивачем нараховано штраф в сумі 6.000,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 9.1 договору він набирає чинності з моменту його підсипання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання зобов`язань сторонами.

Відповідно до п. 4.1 договору сторони дійшли згоди, що замовник сплачує виконавцю вартість інформаційно-консультаційних послуг в розмірі 5.800,00 грн без ПДВ за один транспортний засіб.

Загальна сума інформаційно-консультаційних послуг (сума договору) за цим договором становить 52.200,00 грн без ПДВ.

Згідно з п. 4.2 договору вартість інформаційно-консультаційних послуг сплачується замовником протягом 10-ти (десяти) календарних днів з моменту підписання акту наданих послуг на підставі наданого виконавцем рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив оплату послуг в повному обсязі в сумі 52.200,00 грн згідно платіжного доручення № 1443 від 10.07.2019.

Відповідно до п. 3.2.4 договору виконавець зобов`язався своєчасно подати документи та зареєструвати і поставити на облік транспортних засобів у строк до 30.10.2019.

В матеріалах справи відсутні складені сторонами на виконання умов договору акти наданих послуг.

Разом з цим з матеріалів справи (свідоцтв по реєстрацію транспортних засобів) вбачається, що відповідачем надано послуги з реєстрації і постановки на облік лише відносно 3 (трьох) транспортних засобів, а саме

1. MOKAVTO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата реєстрації 06.09.2019,

2. MOKAVTO, реєстраційний номер НОМЕР_4 , дата реєстрації 06.09.2019,

3. IVECO Dayli, реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 11.09.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобов`язання за договором у визначений строк не виконав, а саме не надав послуги з інформаційно-консультаційних послуг щодо шести транспортних засобів.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

З огляду на те, що положеннями Цивільного кодексу України не врегульовано питання повернення попередньої оплати за договором про надання послуг, суд приходить до висновку про застосування аналогії закону, зокрема ст. 693 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання зобов`язання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 17/08-20 від 17.08.20, в якій вимагав повернути сплачені ним кошти за ненаданні послуги в сумі 34.800,00 грн. Дана вимога була надіслана відповідачу 25.08.2020 рекомендованою кореспонденцією № 046, що підтверджується наявними у справі фіскальним чеком, накладною та описом вкладення у цінний лист від 25.08.2020.

Згідно інформації з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» в мережі Інтернет вбачається, що 29.08.2020 відбулась невдала спроба вручити адресату поштове відправлення за номером 046 (вказано причину невручення - інші причини), та відправлення повернуто позивачу.

Згідно з п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, з огляду на викладене та враховуючи положення ст. 253 та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України відповідач мав повернути кошти у строк до 07.09.2020 включно, що здійснено відповідачем не було.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про існування у відповідача зобов`язання повернути позивачу 34.800,00 грн сплачених за послуги, які фактично надано не було, тому вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки послуги не надав, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення з надання послуг позивач просить суд стягнути з відповідача 6.000,00 штрафу.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.2 договору передбачено що виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 1.000,00 грн за кожний випадок порушення, по кожному транспортному засобу, який не був зареєстрований і поставлений на облік або був зареєстрований і поставлений на облік з порушенням строків вказаних в п. 3.2.4 даного договору.

Оскільки мало місце неналежного виконання зобов`язань відповідачем щодо не здійснення реєстрації шести транспортних засобів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 6.000,00 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Транс» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Копил Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_10 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Транс» (07403, Київська область, м. Бровари, вул. Олега Онікієнка, 129-А, ) 34.800 (тридцять чотири тисячі вісімсот) грн 00 коп. основного боргу, 6.000 (шість тисяч) грн 00 коп. штрафу, 2.102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова