номер провадження справи 4/182/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2021 Справа № 908/2752/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Н.Г., розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЕКТРОННІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ, (02094, м. Київ, вул. Попудренка, буд. 52, корпус А)

до відповідача Комунального підприємства ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС Запорізької міської ради, (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 23-А)

про стягнення 253739,52 грн.

27.10.2020 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява б/н від 23.10.2020 (вх. № 2974/08-07/20 від 27.10.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЕКТРОННІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ, м. Київ до Комунального підприємства ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС Запорізької міської ради, м. Запоріжжя про стягнення 253739,52 грн. заборгованості за договором № 592 від 24.05.2019, в тому числі 244080,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 4157,72 грн. інфляційних втрат та 5501,80 грн. 3 % річних.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподіл судової справи між суддями від 27.10.2020 справу № 908/2752/20 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.11.2020, після усунення недоліків позовної заяви, позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/2752/20 справі присвоєно номер провадження 4/182/20, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання в частині оплати товару в розмірі 244080,00 грн. за договором № 592 від 24.05.2019. У зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачем позивачем нараховано 4157,72 грн. інфляційних втрат та 5501,80 грн. 3 % річних. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається ст. 530, 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 265 ГК України та умов договору № 592 від 24.05.2019.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.11.2020 про відкриття провадження у справі суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 16.12.2020.

02.12.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов у строк встановлений судом. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги про стягнення 253739,52 грн. заборгованості за договором № 592 від 24.05.2019, проте просив врахувати скрутне становище відповідача та надати ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС Запорізької міської ради розтрочку на 12 місяців, а саме з 31.01.2021 по 31.12.2021 на суму 253739,52 грн. заборгованості зі сплатою рівними частинами.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 14.01.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд -

УСТАНОВИВ

24.05.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю ЕЛЕКТРОННІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ (постачальник, позивач у справі) та Комунальним підприємством ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС Запорізької міської ради (замовник, відповідач у справі) укладений Договір № 592 (далі за текстом Договір).

Згідно з умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити Код ДК 021:20-7 Світильники та освітлювальна арматура (далі - «Товар»), а Замовник прийняти і оплатити Товар за цінами вказаними у Додатку 1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною. (п.1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору загальна сума договору на момент його складання 244 080, 00 грн. з ПДВ.

Пунктом 5.1 Договору сторони узгодили, що розрахунки за цим договором проводяться Замовником згідно рахунку Постачальника та належним чином оформленої видаткової накладної за фактом постачання шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника з відстрочкою платежу 90 календарних днів.

Згідно пункту 6.1 Договору, термін постачання товару: протягом 2019 р.,протягом 10 робочих днів з моменту отримання заявки від замовника (вказаними партіями або в роздріб) в будь-який день тижня, крім суботи, неділі, державних свят.

Відповідно до п. 12.1 Договору договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019, та в частині зобов`язань до повного їх виконання.

Так, сторонами укладено специфікацію №1 до Договору № 592 від 24.05.2019, якою визначено: найменування товару, кількість, та сума без ПДВ. Вказана специфікація виписана на загальну суму поставки у розмірі 244080, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 592 від 24.05.2019 та специфікації №1 до нього (договору), позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 244080, 00 грн.

Факт здійснення поставки товару підтверджується видатковою накладною, а саме №160 від 17.10.2019 на суму 244080, 00 грн.

Зазначена видаткова накладна підписані уповноваженими особами позивача та відповідача та скріплена відбитками печаток підприємств.

Крім того, факт отримання товару підтверджується довіреністю №184 від 24.09.2019 на отримання товарно-матеріальних цінностей встановленої форми, копії зазначених документів долучені до матеріалів справи.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання згідно умов Договору виконав у повному обсязі та належним чином.

Згідно із ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб`єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать наявні матеріали цієї справи, відповідач взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконав та не сплатив кошти за поставлений товар в строк до 17.01.2020, визначений в п. 5.1 Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк встановлений договором, або законом.

Матеріали справи свідчать, що в порушення умов Договору відповідач у встановлені строки та в повному обсязі з позивачем не розрахувався. Оплату за поставлений товар, що поставлявся позивачем за умовами Договору № 592 від 24.05.2019, відповідач не здійснив.

Таким чином, відповідач порушив взяті на себе за умовами Договору № 592 від 24.05.2019 зобов`язання та вимоги чинного законодавства, у зв`язку із чим за ним рахується заборгованість за поставлений товар в сумі 244080, 00 грн.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 5501,80 грн. 3 % річних, які розраховані за період з 18.01.2020 по 13.10.2020, та 4157,72 грн. інфляційних втрат, які розраховані за період з 18.01.2020 по 13.10.2020.

Наданий розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що розрахунки позивачем виконані правильно.

Таким чином, стягненню підлягають 3 % річних в розмірі 5501,80 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4157,72 грн.

Відповідач позовні вимоги визнав, про що повідомив у відзиві на позовну заяву .

Згідно з п.1 ч.2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Пунктом 6 ст. 236 ГПК України визначено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, відповідачем заявлене клопотання про розстрочення заборгованості за спірним договором рівними частинами строком на 12 місяців, викладене у відзиві.

Обґрунтовуючи заяву про розстрочку заборгованості, відповідач зазначив, що фінансовий стан підприємства у зв`язку із карантином та введенням режиму надзвичайної ситуації на території країни, погіршився через несплату грошових коштів споживачами житлово-комунальних послуг. Так, зазначив, що основними напрямками діяльності КП «Запоріжремсервіс» є здійснення виробничо-господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб споживачів у житлово-комунальних послугах, однак не всі громадяни належним чином виконують свої обов`язки щодо оплати житлово-комунальних послуг. Щодо застосування санкцій, зауважив, що за несплату грошових коштів споживачами ВР України прийнято ЗУ № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОУШ - 19)», яким заборонено нарахування та стягнення неустойки, штрафів або пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги і також заборонено припинення чи зупинення надання житлово-комунальних послуг споживачам у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі. Отже, під час карантину права споживачів житлово-комунальних послуг захищені на законодавчому рівні шляхом встановлення певних заборон для відповідача, тобто для КП «Запоріжремсервіс» ЗМР. Це значить якщо у споживача немає можливості наразі сплатити послуги відповідача або оплата буде здійснена невчасно, то держава звільняє його від відповідальності, передбаченої чинним законодавством. На підставі зазначеного просить врахувати скрутне становище відповідача та надати ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС Запорізької міської ради розтрочку на 12 місяців, а саме з 31.01.2021 по 31.12.2021 на суму 253739,52 грн. заборгованості зі сплатою рівними частинами.

Проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд відмовляє в задоволенні клопотання про розтрочку виконання рішення, виходячи з наступного.

Пунктом 2 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частинами 1, 3, 4 ст. 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, при прийнятті рішення про надання розстрочки та відстрочки суд має враховувати, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Мотивуючи заяву про розстрочку виконання рішення посилається на скрутний фінансовий стан підприємства.

Суд вважає за необхідне зазначити, що фінансовий стан підприємства це сукупність показників, які відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні і потенційні фінансові можливості підприємства. Незадовільний фінансовий стан характеризується незадовільною платіжною готовністю, простроченою заборгованістю перед бюджетом, постачальником і банком, недостатньо стійкою потенційною фінансовою базою в зв`язку з несприятливими тенденціями в виробництві тощо.

Відповідачем (заявником) не надано суду належних доказів дійсно важкого фінансового стану підприємства.

З приводу наданих довідок в обгрунтування заяви про розстрочку, зокрема: довідки щодо скрутного фінансового становища підприємства, та докази щодо неспроможності підприємства погашати заборгованість № 1599-01-10 від 27.07.20 та оборотно - сальдової відомості за жовтень 2020 р., суд звертає увагу заявника, що зазначені документи є внутрішніми документами відповідача та не підтверджують неможливість відповідачем виконати рішення суду на даний час, а також не є доказом винятковості такого випадку, що може бути підставою для розстрочення судом його виконання.

Крім того, судом враховано, що позивач і відповідач є суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики. А подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості може завдати істотної шкоди позивачу, в т.ч. й матеріальної.

Суд також зазначає, що посилання заявника на введення на території України карантинних заходів, як на підставу для надання розстрочення виконання рішення, є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому боргу за рішенням суду.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що протягом періоду часу, на який відповідач просить суд розстрочити виконання судового рішення, його фінансове становище дасть йому змогу виконувати рішення суду частками, які будуть затвердженні судом.

Інші відповідні документи і докази в обґрунтування того, що фінансові можливості відповідача унеможливлюють виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі, відповідачем не надані, разом з цим, інфляційні процеси, які відбуваються в державі, знецінюють кошти присуджені позивачу рішенням суду у цій справі.

За таких обставин суд вважає, що заявником належними та допустимими доказами не доведено наявності виняткових обставин, які свідчать про ускладнення та неможливість виконання рішення суду. Враховуючи наявні інфляційні процеси в економіці держави, суд вважає відсутніми підстави для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі №908/2752/20.

Згідно приписів ч. 1 ст. 130 ГПК України, суд вважає наявними підстави для повернення позивачу з Державного бюджету України, судового збору 1903, 05 грн., що складає 50 відсотків судового збору, сплаченого квитанцією №23870 від 20.10.2020, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, про що судом буде постановлено відповідну ухвалу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 1903, 05 грн., що складає 50 відсотків судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЕКТРОННІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ до Комунального підприємства ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС Запорізької міської ради задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС Запорізької міської ради, (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 23-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЕКТРОННІ ТЕХНОЛОГІЇ УКРАЇНИ, (02094, м. Київ, вул. Попудренка, буд. 52, корпус А, ) 244 080 (двісті сорок чотири тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 4 157 ( чотири тисячі сто п`ятдесят сім) грн. 72 коп., інфляційних втрат, 5 501 (п`ять тисяч п`ятсот одну) грн. 80 коп.3 % річних та 1903 (одну тисячу дев`ятсот три) грн. 05 коп. судового збору. Видати наказ.

3.Повернути позивачу з Державного бюджету України, судовий збір в розмірі 1903, 05 грн., що складає 50 відсотків судового збору, сплаченого квитанцією №23870 від 20.10.2020, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, про що судом буде постановлено відповідну ухвалу.

Повне судове рішення складено 14 січня 2021 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.