ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
УХвала

"17" грудня 2020 р. м. Ужгород Справа № 907/484/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

Розглянувши клопотання Закарпатської митниці Держмитслужби №7.7-08-10/7-7-10/24/5784 від 21.08.2020 (вх.№02.31-03/4011/20) та Державної митної служби України №29-10/10-03/8.19/10413 від 26.08.2020 (вх.№02.31-03/4170/20) про залишення без розгляду частини позовних вимог у справі №907/484/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал», м. Тячів, до відповідача Закарпатської митниці Держмитслужби, м. Ужгород, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної митної служби України, м. Київ, про зобов`язання вчинити дії та стягнення 24 862 972,20 грн.

за участю представників:

від позивача - Сосула Олександр Михайлович, директор

від відповідача - Пензов Сергій Вікторович, посвідчення КА №000421

від 3-ї особи відповідача - Максимова В.В.

в с т а н о в и в:

ТОВ «Термінал» звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби, в якому просить суд зобов`язати Закарпатську митницю Держмитслужби відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій у вигляді вжиття комплексу заходів, спрямованих на відновлення функціонування митного посту «Тячів» з визначенням цьому структурному підрозділу відповідного коду, та як наслідок відновлення функціонування місця доставки (прибуття) митних вантажів на території ТОВ «Термінал» за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Пролетарська (Залізнична), 2, з присвоєнням відповідного коду, який буде внесено до Переліку місць доставки, а також стягнення 24 862 972,20 грн. з яких: 16 200 000,00 грн. - упущеної вигоди у вигляді доходів від надання послуг «місця доставки митних вантажів», яку позивач міг реально отримати починаючи з моменту ліквідації митного підрозділу - 21.03.2016 до моменту пред`явлення цього позову; 1 971 143,17 грн. - збитки, понесені позивачем на утримання майна, персоналу та інших потреб з метою виконання умов договору №251 від 01.06.2012 в період з березня 2016 року по січень 2020 року; 240 873,00 грн. - моральної шкоди за період з квітня 2016 року по липень 2020 року (включно); 3 000 000,00 грн. - шкоди у вигляді втрати гудвілу та ділової репутації; 2 450 956,00 грн. - неодержаного доходу (упущеної вигоди) у вигляді орендної плати за приміщення, яке безпідставно не повернуте митницею; 1 000 000,00 грн. - збитків, які завдані внаслідок відшкодування ФОП Кухар І.С. штрафу за договором оренди №77-г від 01.07.2016, посилаючись на порушення умов договору №251 від 01.06.2012 про співробітництво, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 524 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Під час підготовчого провадження у справі відповідач та третя особа заявили клопотання про залишення без розгляду заяви позивача про забезпечення позову та однієї із заявлених позовних вимог ТОВ «Термінал», а саме про зобов`язання Закарпатської митниці Держмитслужби відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій у вигляді вжиття комплексу заходів, спрямованих на відновлення функціонування митного посту «Тячів» з визначенням цьому структурному підрозділу відповідного коду, та як наслідок відновлення функціонування місця доставки (прибуття) митних вантажів на території ТОВ «Термінал» за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Пролетарська (Залізнична), 2, з присвоєнням відповідного коду, який буде внесено до Переліку місць доставки.

Ці клопотання заявники мотивують тим, що в іншій господарській справі за №907/477/20 позивачем пред`явлено позов до Закарпатської митниці Держмитслужби з аналогічною позовною вимогою про зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення, та аналогічною заявою про забезпечення позову, судове рішення стосовно вирішення якої набрало законної сили. Покликаючись на п. 5 ч. 5 ст. 174, п. 2 ч. 3 ст. 175, п. 3, 10 ч. 1 ст. 226 ГПК України заявники вважають, що пред`являючи декілька позовів з одинаковою позовною вимогою позивач зловживає своїм процесуальним правом, маючи на меті маніпулювати автоматизованим розподілом справ між суддями. При цьому звертають увагу суду на імперативний правовий принцип щодо неможливості винесення кількох судових рішень з одного й того ж питання.

В судовому засіданні 17.12.2020 представники відповідача та третьої особи підтримали заявлені клопотання про залишення без розгляду частини позову та заяви про забезпечення позову. Представник Державної митної служби України (третьої особи) додатково зазначила про необхідність дотримання принципу правової визначеності (res judicata), а також про те, що аналогічна позовна вимога в справі №907/484/20, яку заявники просять залишити без розгляду, заявлена не лише в справі №907/477/20, а також у справі №910/12159/20, що перебуває на розгляді Господарського суду міста Києва.

З приводу заявлених клопотань представник позивача в судовому засіданні заперечив, зазначивши, що позов у даній справі за №907/484/20 та в справах №907/477/20, №910/12159/20 грунтуються на різних правових та фактичних підставах позову. Окрім того вказав, що чинне господарське процесуальне законодавство не забороняє пред`явлення позовів із одинаковими вимогами до одних і тих самих відповідачів, однак з різних підстав. Заборона існує лише стосовно пред`явлення позову з того самого предмету й тих самих підстав до одного й того самого відповідача. Оскільки підстави позовів у вищезазначених справах є різними, то позивач вважає, що відповідно різними є й фактичні обставини з якими пов`язується наявність чи відсутність правових підстав для забезпечення кожного з цих позовів. Аналогічну позицію позивач виклав у письмових запереченнях, які подані до суду в день судового засідання.

Аналіз узагальнених доводів, які наведені в заявлених відповідачем та третьою особою клопотаннях про залишення без розгляду частини позовних вимог, дозволяє дійти до висновку, що ключовим (основним) процесуальним питанням, яке входить до предмету дослідження при вирішенні цих клопотань, є можливість пред`явлення позивачем до одного й того ж відповідача різних позовів із одинаковим предметом (позовними вимогами).

Таким чином, для правильного вирішення зазначених вище клопотань необхідно з`ясувати предмет та підстави позовів у справах №907/484/20, №907/477/20, №910/12159/20, порівняти їх та встановити чи є вони одинаковими.

Важливою гарантією прав та свобод людини і громадянина є право на її захист. Міжнародний пакт про громадянські та політичні права зобов`язує державу забезпечити будь-якій особі ефективний засіб правового захисту у випадках порушення її прав та свобод (п. «а» ч 3 ст. 2). Відповідно до ст. 3 Конституції України, права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суди, як органи державної влади, зобов`язані вчасно і дієво захищати ці права та свободи через розгляд справ.

Процесуальним засобом порушення судової діяльності щодо захисту прав фізичних і юридичних осіб у позовному провадженні є позов у якому зацікавлена особа (позивач) викладає свої вимоги до порушника суб`єктивних прав (відповідача). Звертаючись до суду із позовом, позивач просить ухвалити рішення, згідно з яким привести поведінку відповідача у відповідність із вимогами норм права. Зі змісту ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України вбачається, що вимоги позивача можуть бути спрямовані на визнання його прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; припинення або зміну правовідношення; стягнення з відповідача збитків тощо.

Будучи засобом порушення процесуальної діяльності, а отже, за юридичною природою процесуальним поняттям, позов тісно пов`язаний із суб`єктивним матеріальним правом, на захист якого його пред`явлено. Без спірної матеріально-правової вимоги позивача до відповідача немає позову.

Отже, позов - це вимога позивача до відповідача, звернена через суд, про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Для того, щоб позов міг виконувати роль засобу порушення позовного провадження, він має містити визначені складові частини (елементи). Кожен позов складається з двох елементів: предмета й підстави.

Предмет позову - матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога мусить мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормою матеріального права, а також підлягати розгляду в судах.

Матеріально-правова вимога позивача має опиратися на підставу позову.

Підстава позову - обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто ті, які тягнуть за собою правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому підставою позову не можуть бути обставини, які є доказами у справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які належать до підстави позову. До підстави позову належать ті юридичні факти, які підтверджують наявність чи відсутність спірних правовідносин, а також факти, які підтверджують порушення прав позивача (причина, що спонукає до пред`явлення позову). Юридичні факти, покладені в підставу позову, свідчать про те, що між сторонами існують правовідносини і внаслідок певних дій відповідача вони стали спірними. Від характеру спірних правовідносин залежить правова кваліфікація спору. Правильне встановлення підстав позову визначає межі доказування, а також є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

У заявлених клопотаннях, що є предметом розгляду, відповідач та третя особа пов`язують необхідність залишення без розгляду однієї з вимог заявленого в даній справі позову з тим, що аналогічна позовна вимога входить в предмет інших позовів у справах №907/477/20 та №910/12159/20.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Незважаючи на вказані приписи процесуального закону заявники клопотань про залишення без розгляду частини позовних вимог не подали суду жодного доказу на підтвердження тих обставин на які вони посилаються.

Разом з тим, позивач у судовому засіданні не заперечував проти того, що ним подано позови у справах №907/477/20 та №910/12159/20, а тому з метою недопущення надмірного формалізму та дотримання права відповідача й третьої особи бути заслуханими в суді, яке є однією з гарантій доступу до правосуддя, суд вважає за можливе вирішити ініційоване ними клопотання про залишення без розгляду частини позовних вимог з урахуванням відомостей, які містяться на загальнодоступних джерелах - Єдиного державного реєстру судових рішень, та ситеми документообігу господарських судів «Діловодство суду».

Правовою підставою заявлених клопотань відповідач та третя особа зазначають п. 3, 10 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (п. 3); після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього ж суду інший позов (позови) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду (п. 10).

Судом встановлено, що провадження у справі №907/477/20 відкрито на підставі ухвали від 22.07.2020, у справі №910/12159/20 на підставі ухвали від 25.08.2020, а в даній справі за №907/484/20 - 16.07.2020. Тобто на час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі №907/484/20, що розглядається, не були постановлені ухвали про відкриття провадження в інших справах №907/477/20 та №910/12159/20.

Одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу (п. 1 ч. 1 ст. 177 ГПК України).

Враховуючи, що розгляд даної справи за №907/484/20 здійснюється на стадії підготовчого провадження, то в силу зазначеної норми процесуального права суд уповноважений на цій стадії з`ясовувати предмет та підстави заявленого позову.

У даній справі за №907/484/20 предметом позову є вимоги до Закарпатської митниці Держмитслужби про:

(1)зобов`язання Закарпатської митниці Держмитслужби (88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул.Собранецька, 20, код ЄДРПОУ - 43337207) відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій у вигляді вжиття комплексу заходів, спрямованих на відновлення функціонування митного посту «Тячів» з визначенням цьому структурному підрозділу відповідного коду, та як наслідок відновлення функціонування місця доставки (прибуття) митних вантажів на території ТОВ «Термінал» () за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Пролетарська (Залічнична), 2, з присвоєнням відповідного коду, який буде внесено до Переліку місць доставки.

(2)стягнення зі Закарпатської митниці Держмитслужби (88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул.Собранецька, 20, код ЄДРПОУ - 43337207) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал» (90500, Закарпатська обл., Тячівський р-н., м.Тячів, вул.Пролетарська, 2, ) 22 977 929,20 грн. збитків.

Фактичними підставами цього позову є порушення Закарпатською митницею Держмитслужби умов договору №251 від 01.06.2012, а правовими підставами позову зокрема зазначено ст.ст. 22, 610, 611, 614 , 623, 1173 ЦК України.

Таким чином, юридичні факти, які наводить позивач у вищезазначеному позові, виникли з договірних правовідносин сторін, а сам позов спрямований на захист права однієї сторони договору на його виконання іншою стороною договору.

У справі №907/477/20 предметом позову є вимоги до Закарпатської митниці Держмитслужби про:

(1)визнання дій Закарпатської митниці Держмитслужби щодо ліквідації митного поста «Тячів» антиконкурентними та такими, що призвели до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на ринку послуг місця доставки (прибуття) митних вантажів на території Закарпатської області.

(2)зобов`язання Закарпатської митниці Держмитслужби (88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул.Собранецька, 20, код ЄДРПОУ - 43337207) відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій у вигляді вжиття комплексу заходів, спрямованих на відновлення функціонування митного посту «Тячів» з визначенням цьому структурному підрозділу відповідного коду, та як наслідок відновлення функціонування місця доставки (прибуття) митних вантажів на території ТОВ «Термінал» () за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Пролетарська (Залічнична), 2, з присвоєнням відповідного коду, який буде внесено до Переліку місць доставки.

(3)зобов`язання Закарпатської митниці Держмитслужби (88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул.Собранецька, 20, код ЄДРПОУ - 43337207) відновити становище на ринку послуг місця доставки (прибуття) митних вантажів в межах Закарпатської області, яке існувало до порушення прав позивача, ліквідувавши митний пост «Хуст» шляхом скасування актів, які стали підставою для введення останнього в Класифікатор ДФС, митниць ДФС та їх структурних підрозділів, який затверджений наказом ДФС України №26 від 19.01.2017.

Фактичними підставами цього позову є порушення Закарпатською митницею Держмитслужби антимонопольного законодавства шляхом вчинення антиконкурентних дій, що призвели до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на ринку послуг місця доставки (прибуття) митних вантажів на території Закарпатської області, а правовими підставами зазначено ст.ст. 3, 11-14, п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 167, ст.ст. 190-191, ст.ст. 386, 391 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 6, 15, 18-20, 50, 51 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Таким чином, юридичні факти, які наводить позивач у вищезазначеному позові, виникли з відносин органу державної влади та суб`єкта господарювання у зв`язку з економічною конкуренцією (ст. 2 Закону України «Про захист економічної конкуренції»), а сам позов спрямований на захист економічної конкуренції позивача.

У справі №910/12159/20 предметом позову є вимоги до Міністерства фінансів України та Державної митної служби України про:

(1)визнання незаконним та скасувати наказ Міністерства фінансів України №448 від 22.07.2020 в частині пункту 7 Змін до Класифікатора Державної митної служби України, її територіальних органів та їх структурних підрозділів, яким після позиції «UA305260» доповнено нову позицію «UA305270» такого змісту: «UA305270», Сектор митного поста «Хуст», Sector, Customs Post «Khust», Закарпатська, м. Тячів, 90500, вул. Армійська 147;

(2)зобов`язання Міністерства фінансів України (адреса, зазначена на веб-сайті:04071, м. Київ, вул. Межигірська, 11; адреса, зазначена в ЄДР: 01008, м.Київ, вул. Грушевського, будинок 12/2; код ЄДРПОУ - 00013480) відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій у вигляді вжиття комплексу заходів, спрямованих на відновлення функціонування митного посту «Тячів» на території ТОВ «Термінал» за адресою: Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, з визначенням цьому структурному підрозділу відповідного коду;

(3)зобов`язання Державної митної служби України (04119, м.Київ, Шевченківський район, вул. Дегтярівська, 11Г, код ЄДРПОУ - 43115923) відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом вчинення дій у вигляді вжиття комплексу заходів, спрямованих на відновлення функціонування місця доставки (прибуття) митних вантажів на території ТОВ «Термінал» () за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Пролетарська (Залічнична), 2, з присвоєнням відповідного коду, який буде внесено до Переліку місць доставки.

Фактичними підставами цього позову є те, що пункт 7 наказу Міністерства фінансів України №448 від 22.07.2020 порушує права позивача, оскільки в такий спосіб не поновлюється незаконно ліквідований митний пост «Тячів» та одночасно створюється інший структурний підрозділ Закарпатської митниці Держмитслужби в межах м. Тячів, що свідчить про надання пільг одному суб`єкту (який створюється наказом Міністерства фінансів України №448 від 22.07.2020) за рахунок невідновлення незаконно ліквідованого іншого (в даному випадку того, який розташовувався на території позивача за адресою: Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Пролетарська, 2).

Таким чином, юридичні факти, які наводить позивач у вищезазначеному позові, виникли у зв`язку з протиправністю акта органу державної влади, а сам позов спрямований захист економічної конкуренції позивача.

Окрім того, позови у справах №907/484/20 та №907/477/20 пред`явлені до Закарпатської митниці Держмитслужби, натомість позов у справі №910/12159/20 пред`явлений до Міністерства фінансів України та Державної митної служби України, а тому позови в цих справах пред`явлені до різних відповідачів.

Згідно з частиною 1 статті 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Слід зазначити, що ГПК України прямо передбачає можливість (обов`язок суду) розгляду похідних позовних вимог разом з основними, але не встановлює спеціального порядку і?х вирішення чи підстав для безумовного задоволення залежно від обґрунтованості основних позовних вимог.

Судом встановлено, що вимога про відновлення становище, що існувало до порушення права, яку відповідач та третя особа просять залишити без розгялу в даній справі за №907/484/20 є основною, натомість аналогічна вимога у справах №907/477/20 та №910/12159/20 є похідною, тобто такою, яка за своїм функціональним призначеннм лише сприяє основній вимозі ефективно захистити порушене право позивача.

Конституційним принципом є принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України), громадяни здійснюють свої права за принципом «дозволено все, що прямо не заборонено законом», а державні органи та їх посадові особи - за принципом «дозволено лише те, що прямо визначено законом».

Чинне господарське процесуальне законодавство не забороняє пред`явлення позовів з одинаковими вимогами, однак з різних підстав. Заборона існує лише стосовно пред`явлення позову з того самого предмету й тих самих підстав до одного й того самого відповідача (п. 10 ч. 3 ст. 162 ГПК України).

Отже процесуальний закон допускає (дозволяє) судовий захист різних суб`єктивних прав позивача шляхом пред`явлення до одного й того самого відповідача різних позовів з одинаковими позовними вимогами. Тобто одна й та сама вимога може виступати засобом захисту різних суб`єктивних прав позивача у декількох позовах, за умови, що кожен з них обгрунтований відмінними обставинами (юридичними фактами).

Тому враховуючи вищезазначене суд не вправі обмежити особу в поданні таких позовів.

Твердження відповідача та третьої особи про існування імперативного правового принципу щодо неможливості винесення кількох судових рішень з одного й того ж питання, відхиляється судом, оскільки при вирішенні конкретної справи суд з`ясовує чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку, що відображає в мотивувальній частині рішення суду (п. 6 ч. 4 ст. 238 ГПК України). Якщо права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення позивача до суду, - різняться, то відповідно відмінним є предмет доказування, внаслідок чого суд може доходити протилежних висновків про наявність чи відсутність порушеного права позивача у кожному конкретному випадку. Тобто суд, дійшовши до висновку про наявність порушення відповідачем одного права позивача, не обов`язково має дійти про порушення іншого, незважаючи на те, що ефективним способом захисту як одного, так і другого права позивача є тотожні (одинакові) за своєю правовою природою вимоги, як-от в даній справі відновлення становища, що існувало до порушення права (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Що стосується покликання представника Державної митної служби України (третьої особи) на принцип правової визначеності (res judicata), то суд зазначає, що такий принцип спрямований на неможливість перегляду остаточного судового рішення, яке не має піддаватись сумніву. Загальне правило цього принципу полягає в тому, що позивач, який порушив справу проти відповідача і отримав за результатом розгляду остаточне рішення, не може ініціювати повторне судове провадження по відношенню до того самого відповідача, якщо: (1)судовий позов ґрунтується на тих самих фактичних обставинах; (2)позивач вимагає іншу компенсацію ніж було заявлено у попередній справі; (3)нова вимога могла бути складовою частиною попередньої у першому рішенні.

Натомість, з аналізу позовів, які заявлені у справах №907/484/20, №907/477/20 та №910/12159/20 судом не встановлено порушення принципу правової визначеності (res judicata), оскільки з`ясовано, що: (1)вимоги, які заявлені в цих позовах врегульовані різними нормами матеріального права; (2)юридичні факти, які наводить позивач у цих позовах, виникли з різних за своєю природою правовідносин; (3)позови в цих справах спрямовані на захист різних суб`єктивних прав, а тому їх ефективне відновлення не може відбуватись в одинаковий спосіб; (4)вимога про відновлення становище, що існувало до порушення права, яку відповідач та третя особа просять залишити без розгялу в даній справі за №907/484/20 є основною, натомість аналогічна вимога у справах №907/477/20 та №910/12159/20 є похідною, тобто такою, яка за своїм функціональним призначеннм лише сприяє основній вимозі ефективно захистити порушене право позивача.

Враховуючи наведене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що оскільки підстави позовів у вищезазначених справах є різними, то відповідно різними є й фактичні обставини з якими пов`язується наявність чи відсутність правових підстав для забезпечення кожного з цих позовів.

За таких обставин суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань відповідача та третьої особи про залишення без розгляду частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 226, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Закарпатської області -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання Закарпатської митниці Держмитслужби №7.7-08-10/7-7-10/24/5784 від 21.08.2020 (вх.№02.31-03/4011/20) та Державної митної служби України №29-10/10-03/8.19/10413 від 26.08.2020 (вх.№02.31-03/4170/20) про залишення без розгляду частини позовних вимог у справі №907/484/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ремецькі О.Ф.