РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.12.2020Справа №920/963/19
Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи № 920/963/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина-Центр"

до Держави Україна в особі Сумської митниці ДФС

та Державної казначейської служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1: Слобожанська митниця Держмитслужби

про стягнення 142699,66 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Арутюнова А.О.;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Долина-Центр" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовними вимогами про стягнення з державного бюджету шкоди у розмірі 213449,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу була завдана матеріальна шкода у загальному розмірі 213449,66 грн неправомірними діями Сумської митниці ДФС, які виявилися у несвоєчасному митному оформленні товарів та призвели до прострочення доставки товарів контрагенту. Внаслідок прострочення поставки товару позивач сплатив покупцю штрафні санкції, а також здійснив додаткові платежі за понаднормовий простій автотранспорту та інші пов`язані з цим витрати, а тому матеріальна шкода у вказаній сумі підлягає стягненню з Державного бюджету України. Як на правову підставу позову, позивач посилається на ст. 56 Конституції України, ст.ст. 22, 1166, 1173 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 19.09.2019 у справі № 920/963/19 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.02.2020 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 25.06.2020 справу №920/963/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина-Центр" до Сумської митниці ДФС та Державної казначейської служби України про стягнення 213449,66 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи №920/963/19 між суддями справу передано на розгляд судді Васильченко Т. В. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2020 прийнято справу до провадження судді Васильченко Т.В. та призначено підготовче засідання у справі на 08.09.2020.

18.08.2020 до відділу діловодства суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина-Центр" матеріальну шкоду в розмірі 142699,66 грн.

28.08.2020 до відділу діловодства суду надійшов відзив Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому митниця просить замінити первісного відповідача Сумську митницю ДФС на Слобожанську митницю Держмитслужби та відмовити у задоволенні позову про відшкодування шкоди у повному обсязі. Клопотання про заміну відповідача обґрунтовано тим, що постановою КМ України від 02.10.2019 № 858 було утворено Слобожанську митницю Держмитслужби та реорганізовано Сумську митницю ДФС шляхом приєднання її до Слобожанської митниці Держмитслужби. По суті позовних вимог Слобожанська митниця Держмитслужби заперечує з підстав того, що відсутній склад цивільного правопорушення, в тому числі і вина митниці у завданні майнової шкоди, який є необхідним для покладення відповідальності з відшкодування збитків на відповідача. При цьому митниця зауважує на тому, що згідно умов контракту затримку митницею транспортного засобу можна віднести до інших незалежних від сторін контракту обставин, які звільняють від відповідальності за неналежне виконання умов контракту. Також митниця наголошую на тому, що, оскільки затримка транспортного засобу митницею сталася з незалежних від сторін контракту обставин та дане затримання вплинуло на своєчасність виконання умов договору, то відповідно до умов контракту термін поставки товару мав бути відкладений на необхідний термін. Разом з цим, митниця посилається на безпідставність будь-яких нарахувань за прострочення доставки товару після 27.12.2017, оскільки Сумським окружним адміністративним судом було встановлено, що нездійснення митного оформлення тривало з 13.12.2017 по 27.12.2017.

Судове засідання, призначене на 08.09.2020 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі №920/963/19 на 30 днів, підготовче засідання призначено на 06.10.2020.

28.09.2020 до відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти заміни відповідача, оскільки згідно даних державного реєстру Сумська митниця ДФС не є припиненою. Також позивач наголошує на тому, що у зв`язку з неправомірними діями Сумської митниці ДФС щодо не здійснення митного оформлення товарів у період з 13.12.2017 по 27.12.2017, він не зміг виконати вчасно взяті на себе зобов`язання по контракту, у зв`язку з чим вимушений був сплатити штрафні санкції за порушення строків поставки товару та оплатити понаднормативний простій транспортного засобу. При цьому, позивач зауважує на тому, що, оскільки з 30.12.2017 по 08.01.2018 в Російській Федерації були не робочі дні товар був поставлений лише 10.01.2018 і саме неправомірні дії Сумської митниці ДФС призвели до тривалого порушення строків поставки та простою автомобіля.

06.10.2020 до відділу діловодства суду від Сумської митниці ДФС надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що Сумську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби, а тому питання виконання рішення у разі задоволення позову будуть належати до компетенції Слобожанської митниці Держмитслужби, у зв`язку з чим просить замінити первісного відповідача Сумську митницю ДФС на Слобожанську митницю Держмитслужби. Також, Сумська митниця ДФС у відзиві наводить заперечення проти позову по суті спору та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки згідно умов контракту затримку митницею транспортного засобу можна віднести до інших незалежних від сторін контракту обставин, які звільняють від відповідальності за неналежне виконання умов контракту. Сумська митниця ДФС наголошую на тому, що, оскільки затримка транспортного засобу митницею сталася з незалежних від сторін контракту обставин та дане затримання вплинуло на своєчасність виконання умов договору, то відповідно до умов контракту термін поставки товару мав бути відкладений на необхідний термін. При цьому, відповідач-1 посилається на безпідставність будь-яких нарахувань за прострочення поставки товару після 27.12.2017, оскільки Сумським окружним адміністративним судом було встановлено, що нездійснення митного оформлення тривало з 13.12.2017 по 27.12.2017, а посилання позивача на те, що саме митниця винна в тому, що вантаж прибув у святкові дні вважає необгрунтованими, оскільки товар виїхав за межі митної території України до настання новорічних канікул в Російській Федерації. Щодо заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, то відповідач наголошує на їх необґрунтованості та не співмірності з заявленими позовними вимогами.

В судовому засіданні 06.10.2020 суд, у відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог; про залучення до участі у справі Слобожанську митницю Держмитслужби в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 та відкладення підготовчого засідання на 27.10.2020.

Частиною 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до частини 2 статті 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог у відповідності до вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим вона прийнята судом до розгляду та відповідно новою ціною позову є 142699,66 грн матеріальної шкоди.

Відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Враховуючи, що згідно постанови КМ України від 02.10.2019 № 858 було утворено Слобожанську митницю Держмитслужби та приєднано до неї Сумську митницю ДФС, судом залучено її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у відповідності до вимог статті 50 Господарського процесуального кодексу України.

27.10.2020 через відділ діловодства суду позивач подав клопотання про заміну первісного відповідача - Сумська митниця ДФС на належного відповідача - Держава Україна в особі Сумської митниці ДФС та Державну казначейську службу України на належного відповідача - Держава в особі Державної казначейської служби України та просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина-Центр" матеріальну шкоду в розмірі 142699,66 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн та судовий збір в сумі 2140,49 грн.

Також, 27.10.2020 через відділ діловодства суду позивач подав пояснення по суті спору та відповідь на відзив, в яких заперечив доводи відповідача, викладені у відзиві та просить задовольнити позовні вимоги про відшкодування за рахунок Державного бюджету України матеріальної шкоди в сумі 142699,66 грн в повному обсязі. При цьому, окрім доводів, викладених у попередніх заявах по суті, позивач зауважив на тому, що, враховуючи відстань до місця доставки вантажу та нормативність щоденної роботи водія, вантаж не міг бути доставлений до настання новорічних канікул в Російській Федерації після перетину кордону 27.12.2017.

В судовому засіданні 27.10.2020 суд, у відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання про заміну неналежного відповідача - Сумську митницю ДФС на належного - Держава Україна в особі Сумської митниці Державної фіскальної служби, про відмову в задоволенні клопотань Сумської митниці ДФС та Слобожанської митниці Держмитслужби про заміну Сумської митниці ДФС на Слобожанську митницю Держмитслужби та відкладення підготовчого засідання на 17.11.2020.

В той же час, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань належним найменуванням Сумської митниці Державної фіскальної служби, ідентифікаційний код 39420037, є Сумська митниця ДФС, а отже належним найменуванням відповідача-1 у справі є Держава України в особі Сумської митниці ДФС, як правильно вказав позивач в поданому ним клопотання про заміну відповідача.

Частиною 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до частини 2 статті 48 ГПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання позивача про заміну відповідача в частині заміни Сумської митниці ДФС на належного відповідача - Держава Україна в особі Сумської митниці ДФС. В той же час, судом відмовлено в задоволенні клопотань Сумської митниці ДФС та Слобожанської митниці Держмитслужби про заміну Сумської митниці ДФС на Слобожанську митницю Держмитслужби, оскільки відповідно до приписів статті 48 Господарського процесуального кодексу України суд замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі лише за клопотанням позивача, втім позивачем відповідного клопотання не подавалося.

При цьому, судом враховано, що відповідно до частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Згідно зі статтею 106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

У частині 2 статті 107 ЦК України унормовано, що в разі реорганізації юридичної особи шляхом приєднання складається передавальний акт, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 № 910/25312/14).

Аналогічні дії зі складання передавального акту з огляду на зміст статті 107 ЦК України підлягають вчиненню у разі реорганізації юридичної особи шляхом злиття, перетворення.

Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів визначений Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 (далі - Порядок № 1074 від 20.10.2011).

За змістом пунктів 4, 5 Порядку № 1074 від 20.10.2011 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1074 від 20.10.2011 майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

За змістом частини 5 статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до частини 8 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються (аналогічні висновки щодо моменту завершення приєднання юридичної особи наведені Верховним Судом у постанові від 15.03.2018 у справі № 903/376/17).

Системний аналіз наведеного вище у своїй сукупності свідчить, що інститут правонаступництва органів державної влади різниться від інституту правонаступництва суб`єктів приватного права, оскільки є більш ширшим за змістом, включаючи в себе: правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях як складових категорії в компетенції органу виконавчої влади, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин - тобто публічне правонаступництво за якого відбувається перехід владних прав та функцій органу, що реорганізовується до органу, що створюється та правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права.

У випадку публічного правонаступництва перехід таких прав та обов`язків оформлюється нормативним актом, тоді як правонаступництво в майнових приватних правовідносинах здійснюється на підставі передавального акту (частина 2 статті 107 ЦК України, пункт 7 Порядку № 1074 від 20.10.2011). При цьому юридична особа є припиненою з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Втім, під час розгляду справи доказів, що підтверджують перехід прав та обов`язків Сумської митниці ДФС до Слобожанської митниці Держмитслужби в майнових приватних правовідносинах, яким міг би слугувати передавальний акт, суду надано не було, а згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Сумська митниця ДФС знаходиться у стані припинення та запису про припинення цієї юридичної особи до реєстру не внесено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2019 №916/376/15-г.

В судовому засіданні 17.11.2020, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 08.12.2020.

В судовому засіданні 08.12.2020 у відповідності до вимог статті 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 23.12.2020.

В судовому засіданні 23.12.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив задовольнити.

Представники відповідачів та третьої особи в судові засідання не з`являлися, хоча про час, місце і дату судових засідань були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відмітками про отримання.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, враховуючи, що відповідачі та третя особа були належним чином повідомлені про судове засідання для розгляду справи по суті, про причини неявки не повідомляли, суд постановив розгляд справи по суті проводити за їх відсутності.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 23.12.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При цьому, під час розгляду справи, судом враховано, що частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, розумні строки розгляду справи судом. Частиною 1 статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 § 1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки").

У справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 р. суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, в зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, в зв`язку з поведінкою заявників.

Відтак, враховуючи вищевикладене, предмет даного судового спору, складність справи та поведінку учасників справи, розгляд справи здійснено упродовж розумного строку.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2016 між позивачем як постачальником та ТОВ "Дол-агро" (Російська Федерація) як покупцем укладено контракт №02/11/16, за умовами якого постачальник постачає покупцю, а покупець приймає та оплачує поставлену постачальником продукцію, інформація про яку вказана в додатку № 1 до контракту (п. 1.1). Кількість, асортимент та ціна продукції визначається сторонами в Специфікаціях на поставку.

За умовами п. 3.1 контракту, в редакції додаткової угоди від 02.11.2016, умови поставки продукції визначаються сторонами в Специфікаціях на поставку, які є невід`ємною частиною даного контракту. Датою виконання поставки продукції постачальником є дата, що зазначена покупцем в товарно-транспортній накладній CMR (п. 3.4 контракту, в редакції додаткової угоди від 02.11.2016).

Згідно з п. 3.6 контракту, в редакції додаткової угоди від 02.11.2016, строк поставки продукції - протягом 15 календарних днів з моменту підписання сторонами відповідної Специфікації на поставку, що є невід`ємною частиною даного контракту.

Відповідно до п. 9.1 контракту, в редакції додаткової угоди від 02.11.2016, за порушення строку поставки продукції, передбаченого п. 3.6 контракту, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,3% від вартості недопоставленої продукції за кожен день прострочки. За порушення строку поставки продукції, передбаченого п. 3.6 контракту, більше ніж 10 календарних днів постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 10% від вартості недопоставленої продукції.

Згідно підписаної сторонами контракту Специфікації №4 від 05.12.2017, позивач, як постачальник, зобов`язався поставити на користь ТОВ "Дол-агро" продукцію загальною вартістю 22339,50 євро на умовах поставки згідно Інкотермс-2010 DAP Тимашевськ (Краснодарський край, м. Тимашевськ). У ціну продукції включена вартість виготовлення, упаковки, маркування, сертифікації та митного оформлення продукції для її вивозу з митної території України, а також навантаження та транспортування до пункту призначення.

На виконання умов контракту та Специфікації №4 від 05.12.2017, ТОВ "Долина-центр" на умовах поставки DAP Тимашевск згідно умов Інкотермс-2010, 12 грудня 2017 року відвантажило на адресу ТОВ "Дол-агро" за допомогою автотранспортного засобу марки MAN держ. № НОМЕР_1 продукцію: регулятор росту рослин "ВЛ 77", фас. 10л, регулятор росту рослин "ВЛ 77", фас. 5л, регулятор росту рослин "ВЛ 77", фас. 1л., загальною вартістю 22339,50 євро. Відвантаження продукції вартістю 22339,50 євро підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною № 0057309, інвойсом № 6 від 07.12.2017 та вантажно-митною декларацією № UA806020/2017/214949.

13 грудня 2017 року автомобіль із продукцією позивача прибув на митний пост с. Велика Писарівка, що входить до складу Сумської митниці ДФС, для митного оформлення та перетину державного кордону, однак був затриманий посадовими особами Сумської митниці ДФС для проведення додаткового огляду на підставі листів УСБУ у Сумській та Полтавській областях.

27.12.2017 було здійснено митне оформлення продукції та дозволено її вивіз з митної території України.

28.12.2017 автомобіль перетнув кордон Бєлгородської митниці Російської Федерації та, як зазначає позивач, оскільки в Російській Федерації з 30.12.2017 по 08.01.2018 були неробочі дні, транспортний засіб з товаром був поставлений на тимчасове зберігання на митниці ТОВ «Техноснаб» (Бєлгород) до 09.01.2018. 09.01.2018 транспортний засіб виїхав з території складу тимчасового зберігання та 10.01.2018 був розвантажений в м. Тимашевськ, про що складено акт прийому-передачі товару між сторонами контракту.

Не погоджуючись із діями Сумської митниці ДФС щодо затримки митного оформлення продукції позивач звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до Сумської митниці ДФС, треті особи: Управління СБУ у Сумській області, Управління СБУ у Полтавській області про визнання дій протиправними.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 у справі №818/2164/18 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина-Центр" задоволено; визнано протиправними дії Сумської митниці ДФС щодо нездійснення митного оформлення товарів Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина-Центр" у період з 13.12.2017 по 27.12.2017 за митною декларацією № UA806020/2017/214949, які перевозилися автомобілем MAN, державний номер НОМЕР_1 . Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 у справі №818/2164/18 залишено без змін.

Таким чином, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 у справі №818/2164/18 набрало законної сили 12.03.2019 відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, позивач отримав від покупця продукції ТОВ "Дол-агро" претензію №1513 від 15.01.2018, згідно якої нараховані штрафні санкції згідно п. 9.1 контракту в загальній сумі 3440,28 євро (1206,33 євро пені та 2233,95 євро штрафу) у зв`язку з порушенням строку поставки товару (з 21.12.2017 по 08.01.2018).

26.02.2018 ТОВ "Долина-Центр" та ТОВ "Дол-агро" (юридична особа за законодавством РФ) уклали договір про залік зустрічних однорідних вимог № 1, за умовами якого дійшли згоди здійснити залік зустрічних вимог в сумі 239546,69 рос. рублів, що складаються з штрафних санкцій за несвоєчасну поставку продукції за Спеціфікацією № 4 від 05.12.2017 до контракту № 02/11/16 від 02.11.2016, про що того ж дня підписали акт заліку зустрічних однорідних вимог №1.

В свою чергу, організацію перевезення продукції за Спеціфікацією № 4 від 05.12.2017 здійснило Товариство з обмеженою відповідальністю "Карготрак" як експедитор на підставі договору № 03.06.15 про організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом від 03.06.2015 та Заявки 25 від 07.12.2017, що подана ТОВ "Долина-Центр" як замовником перевезення.

Позивач отримав від експедитора за договором № 03.06.15 про організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом від 03.06.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю "Карготрак" лист-претензію № 135 від 12.01.2018 про сплату штрафних санкцій за понаднормативний простій вантажного автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , в сумі 38400,00 грн за 24 календарних дня простою.

За актом надання послуг № 87 від 15.01.2018 позивач, як замовник, підтвердив, що отримав від ТОВ "Карготрак", як виконавця, послуги - понаднормативний простій вантажного автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , в сумі 28800,00 грн за 24 календарних дня простою. 15.01.2018 позивач сплатив на користь ТОВ "Карготрак" 28800,00 грн за послуги з міжнародних перевезень вантажу згідно рахунка № 8 від 12.01.2018 щодо понаднормативного простою, що підтверджується платіжним дорученням № 7963 від 15.01.2018.

Відтак, оскільки неправомірними діями Сумської митниці ДФС, що виявилися у незаконному затриманні Сумською митницею ДФС автомобіля з товаром позивача, останньому була завдана матеріальна шкода у загальному розмірі 142699,66 грн, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка складається з штрафних санкцій в сумі 113899,66 грн за прострочення поставки продукції з 21.12.2017 по 08.01.2018 та з оплати 24 діб простою автомобіля, яким здійснювалося перевезення вантажу, в сумі 28800,00 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач-1 та третя особа заперечили проти позову з підстав того, що відсутній склад цивільного правопорушення, в тому числі і вина митниці у завданні майнової шкоди, який є необхідним для покладення відповідальності з відшкодування збитків на відповідача. При цьому наголосили на тому, що будь-які нарахування за прострочення доставки товару чи простою автомобіля після 27.12.2017 є безпідставними, оскільки Сумським окружним адміністративним судом було встановлено, що нездійснення митного оформлення тривало з 13.12.2017 по 27.12.2017.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Водночас, згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Суд відзначає, що на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При цьому, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 4 Митного кодексу України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію. Засвідчення органом доходів і зборів прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Відповідно до абзацу 4 п.14 постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року №467 "Про затвердження вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитися огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами України" передбачено, що у разу не виявлення порушення митних правил під час проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів комерційного призначення з підстави, передбаченої цим пунктом, такий огляд (переогляд) проводиться у строк, установлений частиною першою статті 255 Митного кодексу України.

Так, частиною 1 статті 255 Митного кодексу України встановлено, що митне оформлення завершується в найкоротші строки, але не більше ніж чотири робочі години з моменту пред`явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Приписами ч.5 ст. 255 МК України встановлено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно ч.3 ст.318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Сумського окружного адміністративного суду перебувала справа №818/2164/18 за позовом ТОВ "Долина-Центр" до Сумської митниці ДФС, треті особи: Управління СБУ у Сумській області, Управління СБУ у Полтавській області про визнання дій протиправними.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 у справі №818/2164/18 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина-Центр" задоволено; визнано протиправними дії Сумської митниці ДФС щодо нездійснення митного оформлення товарів Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина-Центр" у період з 13.12.2017 по 27.12.2017 за митною декларацією № UA806020/2017/214949, які перевозились автомобілем MAN, державний номер НОМЕР_1 . Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 у справі №818/2164/18 залишено без змін.

Під час розгляду вказаної адміністративної справи судом встановлено, що митне оформлення позивача розпочалося 13.12.2017 і тривало до 27.12.2018, отже Сумською митницею ДФС не вчинено законодавчо визначених дій щодо виконання мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому, частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судове рішення у адміністративній справі №818/2164/18, яким встановлено факт протиправності дій Сумської митниці ДФС щодо нездійснення митного оформлення товарів Товариства з обмеженою відповідальністю "Долина-Центр" у період з 13.12.2017 по 27.12.2017 за митною декларацією № UA806020/2017/214949, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.

Отже, судом встановлено і відповідачем-1 не спростовано, що внаслідок його неправомірних дій та бездіяльності сталася затримка у митному оформленні вантажу, заявленого позивачем для експорту, та перебування такого товару, навантаженого у автомобіль, у пункті пропуску через державний кордон України понад визначений частиною 1 статті 255 Митного кодексу України строк. При цьому, відповідач-1 не заперечує фактичні обставини про бездіяльність митного органу під час митного оформлення заявленого позивачем товару протягом періоду з 13.12.2017 до 27.12.2018.

В той же час, у зв`язку з тривалим митним оформленням вантажу, позивач прострочив поставку продукції та отримав від покупця ТОВ "Дол-агро" претензію № 1513 від 15.01.2018, згідно якої нараховані штрафні санкції згідно п. 9.1 контракту в загальній сумі 3440,28 євро у зв`язку з порушенням строку поставки (з 21.12.2017 по 08.01.2018).

26.02.2018 ТОВ "Долина-Центр" та ТОВ "Дол-агро" (юридична особа за законодавством РФ) уклали договір про залік зустрічних однорідних вимог № 1, за умовами якого дійшли згоди здійснити залік зустрічних вимог в сумі 239546,69 рос. рублів, що складаються з штрафних санкцій за несвоєчасну поставку продукції за Спеціфікацією №4 від 05.12.2017 до контракту №02/11/16 від 02.11.2016.

При цьому, штрафні санкції в сумі 3440,28 євро згідно з пунктом 9.1 контракту №02/11/16 від 02.11.2016 складаються з пені в розмірі 0,3% від вартості непоставленого товару в сумі 1206,33 євро за період з 21.12.2017 по 08.01.2018 та штрафу в розмірі 10% від вартості непоставленого товару за прострочення понад 10 календарних днів в сумі 2233,95 євро.

Як встановлено судом, за умовами контракту №02/11/16 від 02.11.2016 поставка товару мала відбутися протягом 15 календарних днів з моменту підписання специфікації № 4 від 05.12.2017, отже прострочення позивача як постачальника розпочалося 21.12.2017. Поставка ж товару відбулася 09.01.2018, що підтверджено покупцем у претензії, тобто з простроченням на 19 календарних днів.

Окрім цього, позивач отримав від експедитора за договором № 03.06.15 про організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом від 03.06.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю "Карготрак" лист-претензію № 135 від 12.01.2018 про сплату штрафних санкцій за понаднормативний простій вантажного автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , в сумі 38400,00 грн за 24 календарних дні простою.

За актом надання послуг № 87 від 15.01.2018 позивач, як замовник, підтвердив, що отримав від ТОВ "Карготрак", як виконавця, послуги - понаднормативний простій вантажного автомобіля MAN, державний номер НОМЕР_1 , в сумі 28800,00 грн за 24 календарних дні простою, які сплачені позивачем 15.01.2018 згідно платіжного доручення №7963.

Тобто, за твердженням позивача, йому спричинені збитки у вигляді штрафних санкцій, що були утримані контрагентом за договором про залік зустрічних однорідних вимог із розрахунку: 3440,28 євро, що складає 239546,69 рос. рублів по курсу ЦБ РФ станом на 26.02.2018, або 113899,66 грн за курсом НБУ станом на 26.02.2018 та сплачені експедитору кошти в сумі 28800,00 грн за понаднормативний простій вантажного автомобіля, яким здійснювалося перевезення вантажу.

В той же час, як встановлено судом, неправомірні дії відповідача-1 щодо затримки у митному оформленні товару за митною декларацією № UA806020/2017/214949 тривали з 13.12.2017 по 27.12.2017. Отже, неправомірні дії митниці призвели до затримки поставки товару лише на 7 днів з 21.12.2017 (початок прострочення) по 27.12.2018 (закінчення неправомірних дій).

За вказаних обставин, за висновками суду, обґрунтованою є майнова шкода позивача у зв`язку зі сплатою пені в розмірі 0,3% від вартості непоставленого товару за сім днів прострочення згідно п. 9.1 контракту в сумі 469,13 євро (22339,50 євро * 0,3 / 100 * 7), що за курсом НБУ станом на 26.02.2018 (дату зарахування зустрічних однорідних вимог) дорівнює 15572,02 грн та сплатою понаднормативного простою вантажного автомобіля в сумі 16800 грн (із розрахунку 1200,00 грн за день простою, як визначено у акті надання послуг № 87 від 15.01.2018*14) за період з 14.12.2017 по 27.12.2017, враховуючи, визначений в заявці 25 від 07.12.2017 48 годинний строк нормативного простою автомобіля для завантаження та митного оформлення.

Приймаючи до уваги вище встановлені обставини в сукупності, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Сумської митниці ДФС та понесеними позивачем збитками у період затримки митного оформлення, що виявилися у сплаті 14 діб понаднормативного простою автомобільного транспорту на митниці та пені за порушення строків поставки товару на сім днів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, в загальній сумі 32372,02 грн, які безпосередньо пов`язані із протиправними діями Сумської митниці ДФС.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення решти позовних вимог, у зв`язку з відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між понесеними витратами і неправомірними діями відповідача-1, так як такі дії припинилися у зв`язку з завершенням митного оформлення товару 27.12.2017. Після закінчення митного оформлення 27.12.2017 вчинення дій щодо доставки вантажу залежало цілком від дій позивача та ТОВ "Дол-агро". Водночас, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що враховуючи відстань до місця доставки вантажу та нормативність щоденної роботи водія, вантаж не міг бути доставлений до настання новорічних канікул в Російській Федерації з 30.12.2017 після перетину кордону 27.12.2017, оскільки, як вказує сам позивач в своїх поясненнях, після закінчення новорічних канікул транспортний засіб виїхав з території складу тимчасового зберігання 09.01.2018 і 10.01.2018 вже був розвантажений в місці призначення, а покупець -ТОВ «Дол-агро», в свою чергу, у своїй претензії підтверджує, що товар прибув до нього вже 09.01.2018.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, враховуючи, що судом встановлено доведеність завдання позивачу матеріальної шкоди, безпосередньо пов`язаної з неправомірними діями відповідача-1, яка виявились у нарахуванні та оплаті відповідачем пені за неналежне виконання зобов`язання з поставки товару у період з 21.12.2017 по 27.12.2017 та оплати транспортних витрат за понаднормативний простій автотранспорту за 14 діб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 32372,02 грн шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій Сумської митниці ДФС є обґрунтованими та підлягають задоволенню в зазначеному розмірі. В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача-1 та завданою шкодою, обов`язок доведення яких покладено саме на позивача.

Водночас суд відхиляє доводи відповідача-1 та третьої особи про відсутність всіх елементів складу цивільного правопорушення у зв`язку з недоведеністю вини відповідача-1 у заподіянні шкоди, оскільки, як вже зазначалося, згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ст. 43 Бюджетного кодексу України).

Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 зазначив, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011. Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 35 зазначеного Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Таким чином, відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету, а відтак заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Окрім того, позивач просить стягнути на його користь витрати в сумі 25000,00 грн на професійну правничу допомогу, яку він отримав від адвоката Козачук Ольги Сергіївни на підставі договору про надання правничої допомоги від 18.01.2018 та додаткової угоди від 02.09.2019.

Згідно з частин 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 18.01.2018, укладеного між адвокатом Козачук Ольгою Сергіївною та позивачем, додаткової угоди від 02.09.2019, акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 13.09.2019 на суму 25000 грн, з детальним описом виконаних робіт (наданих послуг), квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 25000 грн, а також копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність серія ПТ №1976 від 18.01.2018 та ордер №124448 від 13.09.2019 на ім`я адвоката Козачук О.С. При цьому, додатковою угодою від 02.09.2019 сторони визначили послуги, які будуть надані та їх вартість у спорі щодо нанесення майнової шкоди позивачу у зв`язку з протиправними діями Сумської митниці ДФС щодо нездійснення митного оформлення товарів ТОВ «Долина-Центр» у період з 13.12.2017 по 27.12.2017.

Актом приймання-передачі наданих послуг від 13.09.2019 сторони підтвердили, що адвокат Козачук О.С. надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Долина-Центр» правову допомогу, яка складається з: юридичного аналізу та оцінки документації клієнта, які пов`язані з нанесенням майнової шкоди у зв`язку з протиправними діями Сумської митниці ДФС (4000,00 грн із розрахунку 250 грн за 1 год, витрачено на вказану послугу 16 годин); моніторинг судової практики по аналогічним справам, формування правової позиції (4000,00 грн із розрахунку 250 грн за 1 год, витрачено на вказану послугу 16 годин); підготовка, складання та розсилка адвокатських запитів з метою збору доказів неправомірних дій посадових осіб Сумської митниці ДФС (2000,00 грн із розрахунку 250 грн за 1 год, витрачено на вказану послугу 8 годин) та підготовка позовної заяви стягнення майнової шкоди у зв`язку з протиправними діями Сумської митниці ДФС - 15000,00 грн.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву заперечує проти заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 25000,00 грн у зв`язку з їх не співмірністю та необґрунтованістю, оскільки обставини протиправності дій митниці були встановлені у адміністративній справі та не потребують додаткового доказування; в матеріалах справи відсутні посилання на судову практику по аналогічним спорам та відсутні будь-які адвокатські запити з метою збору доказів.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, встановивши обставини, викладені у ч. 5 ст. 129 та ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, а також приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи - задоволення позовних вимог частково та враховуючи клопотання відповідача-1, в порядку ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, викладеного у відзиві на позовну заяву, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 4000,00 грн, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог та предмету даного спору і обсягу наданих послуг.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76-80, 129, 130, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Долина-Центр» до Держави Україна в особі Сумської митниці ДФС та Державної казначейської служби України про стягнення 142699,66 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, будинок 6; ідентифікаційний код 37567646) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Долина-Центр» (36008, м. Полтава, вул. Європейська, буд. 146-А, кім. 406, ідентифікаційний код 37287274) матеріальну шкоду в сумі 32372 (тридцять дві тисячі триста сімдесят дві) грн 02 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18.01.2021.

Суддя Т.В. Васильченко