УХВАЛА

м. Київ

29.12.2020Справа № 910/20501/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1

до 1) Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.Л."

про про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Госпдарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.Л." (відповідач-2) про визнання недійсним з моменту укладення Договору купівлі-продажу майнових прав № 495/К від 17.05.2018, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "А.В.Л.".

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що укладений між відповідачами спірний Договір купівлі-продажу майнових прав № 495/К від 17.05.2018 за своєю юридичною природою є договором факторингу, в якому стороною фактора може бути лише спеціальний суб`єкт (банк або інша фінансова установа), а відповідач-2 ніколи не мав статусу фінансової установи і не може здійснювати факторингові операції, укладення відповідачами спірного Договору купівлі-продажу майнових прав № 495/К від 17.05.2018 прямо суперечить нормам чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.

Частиною другою статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Положеннями частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, згідно з ч. 1, 3 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 26 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Астра Банк" та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 30005 від 26.04.2012 року.

02 грудня 2013 року між ПАТ "Астра Банк"та ПАТ "Дельта Банк" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги від 02.04.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою Н.О. за реєстровим номером № 1533, за яким ПАТ "Астра Банк" передало, а ПАТ "Дельта Банк" прийняло право вимоги виконання зобов`язань за Кредитним договором № 30005 від 26.04.2012 року та Іпотечним договором від 26.04.2012 року.

04 травня 2018 року відбувся аукціон на електронному майданчику ProZorro.Sale, на якому право вимоги за Кредитним договором № 30005 від 26.04.2012 року та Іпотечним договором від 26.04.2012 року було продане Товариству з обмеженою відповідальністю "А.В.Л." за ціною 104 669,44 грн., що підтверджується протоколом електронного аукціону № UА-ЕА-2018-03-07-000241-а.

На підставі вищезазначеного протоколу електронного аукціону № UА-ЕА-2018-03-07-000241-а, 17 травня 2018 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "А.В.Л." було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 495/К від 17.05.2018 року.

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу майнових прав № 495/К від 17.05.2018 року ПАТ "Дельта Банк" передало у власність ТОВ "А.В.Л." право вимоги за Кредитним договором № 30005 від 26.04.2012 року та право вимоги за Іпотечним договором від 26.04.2012 року.

За твердженням позивача, оскаржуваний договір суперечать вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 випливають із Кредитного договору № 30005 від 26.04.2012 року, що є основним зобов`язанням.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.11.2019 року у справі № 910/9362/19 навела висновок про те, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/1733/18 та від 19.03.2019 року у справі № 904/2526/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.11.2019 року у справі № 910/9362/19 додатково звернула увагу на те, що положення пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту та підстав поданого позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, спір у цій справі виник з правовідносин, що стосуються кредитного договору, однією зі сторін яких є фізична особа.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що спір у даній справі не відноситься до предметної юрисдикції господарських судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, згідно з п. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на те, що спір у даній справі не є корпоративним, не є спором, що виник з господарських правовідносин та не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а виник з цивільних правовідносин між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", Товариством з обмеженою відповідальністю "А.В.Л.", то розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів та має здійснюватись в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за даною позовною заявою.

Керуючись ст. 4, 20, п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "А.В.Л." про визнання недійсним з моменту укладення Договору купівлі-продажу майнових прав № 495/К від 17.05.2018.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 29.12.2020.

Суддя С. В. Стасюк