РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2020Справа № 5011-15/10488-2012
За позовом ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза"

арбітражного керуючого Солдаткіна С.В.

до товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2"

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. Приватного підприємства "Легіон - 2004"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Акрополіс Реаліті Груп"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Олеван Плюс"

про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на

майно

в межах справи № 5011-15/10488-2012

За заявою публічного акціонерного товариства "Неос Банк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза"

(ідентифікаційний код 19124621)

про банкрутство

Суддя Яковенко А.В.

секретар судового засідання Смігунов В.В.

Представники:

від позивача Данилів М.М.

від відповідача Оплачко В.О.

від третіх осіб не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

В провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа № 5011-15/10488-2012 за заявою публічного акціонерного товариства "Неос Банк" про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза".

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно в межах справи № 5011-15/10488-2012.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2019 у справі №5011-15/10488-2012 задоволено заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза" арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно в межах справи №5011-15/10488-2012; cкасовано заходи забезпечення позову застосовані ухвалою господарського суду міста Києва від 08.11.18; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза" групу приміщень №1 (в літ. А) загальною площею 280,3 кв. м. та групу приміщень №2 (в літ. А) загальною площею 132,2 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербаківського Данила, буд. 53; визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза" право власності на групу приміщень №1 (в літ. А) загальною площею 280,3 кв. м. та групу приміщень №2 (в літ. А) загальною площею 132,2 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербаківського Данила, буд. 53.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 ухвалу господарського суду міста Києва від 15.01.2019 у справі №5011-15/10488-2012 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 22.05.2019 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2" задоволено частково. Ухвалу господарського суду міста Києва від 15.01.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5011-15/10488-2012 скасовано. Справу № 5011-15/10488-2012 направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2019 справу №5011-15/10488-2012 передано для розгляду судді Яковенко А.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 прийнято позовну заяву ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза" арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. до товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно в межах справи № 5011-15/10488-2012 за заявою публічного акціонерного товариства "Неос Банк" про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза"; вирішено розгляд справи №5011-15/10488-2012 здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.07.2019.

11.07.2019 до Господарського суду міста Києва від ліквідатора ТОВ "Укрбізнесвіза" надійшов звіт за наслідками проведення ліквідаційної процедури "ТОВ "Укрбізесвіза", відповідно до якого ліквідатор повідомив, що на даний час триває ліквідаційна процедура боржника.

23.07.2019 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення на висновки, викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі №5011-15/10488-2012 від 22.05.2019.

26.07.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Судове засідання, призначене на 29.07.2019, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Яковенко А.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2019 підготовче засідання призначено на 14.08.2019.

В судове засідання 14.08.2019 представники сторін з`явилися.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.08.2019 продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 16.09.2019.

15.08.2019 до Господарського суду міста Києва від заявника надійшла відповідь на відзив ТОВ "ДЦІНВЕС 2".

04.09.2019 через канцелярію суду надійшов запит Північного апеляційного господарського суду №09.1-14/1723/19 від 02.09.2019 про направлення справи №5011-1 за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвізв", арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄЦІНВЕС 2" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою HEADPARADE SERVICES (OVERSEAS) LIMITED (ХЕДПАРАД СЕРВІСЕС (ОВЕРСІС) ЛІМІТЕД на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 у справі №5011-15/10488-2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 зупинено провадження у межах справи №5011-15/10488-2012 за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвізв", арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄЦІНВЕС 2" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно до перегляду ухвал Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 в апеляційному порядку та повернення матеріалів заяви до Господарського суду мста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою HEADPARADE SERVICES (OVERSEAS) LIMITED (ХЕДПАРАД СЕРВІСЕС (ОВЕРСІС) ЛІМІТЕД на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.01.2019 у справі № 5011-15/10488-2012; вирішено.

09.01.2020 матеріали справи № 5011-15/10488-2012 повернуто до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 поновлено провадження за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвізв", арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно, що розглядається в межах справи №5011-15/10488-2012 та призначено підготовче засідання на 03.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 закрито підготовче провадження за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвізв", арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно, що розглядається в межах справи №5011-15/10488-2012; призначено заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза", арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно, що розглядається в межах справи №5011-15/10488-2012 до розгляду по суті на 24.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 вирішено повернутися до розгляду справи у підготовчому провадженні; призначено підготовче засідання у справі на 16.03.2020; залучено до участі у справі Приватне підприємство "Легіон - 2004", Товариство з обмеженою відповідальністю "Акрополіс Реаліті Груп" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма "Олеван Плюс" в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Судове засідання, призначене на 16.03.2020 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Яковенко А.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду від 18.06.2020 призначено підготовче засідання на 20.07.2020.

17.07.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення щодо поважності причин пропуску позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 відкладено підготовче засідання на 14.09.2020.

Ухвалою Господарського суду мста Києва від 14.09.2020 закрито підготовче провадження за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвізв", арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно, що розглядається в межах справи №5011-15/10488-2012. Призначено заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвізв", арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно, що розглядається в межах справи №5011-15/10488-2012 до розгляду по суті на 07.10.20.

Судове засідання, призначене на 07.10.2020, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Яковенко А.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 призначено заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвізв", арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно, що розглядається в межах справи №5011-15/10488-2012 у судовому засіданні на 23.11.2020.

17.11.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення щодо поважності причин пропуску позовної давності.

В судове засідання 23.11.2020 представник позивача з`явився, надав пояснення по суті спору, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі,

Представник відповідача в судове засідання 23.11.2020 з`явився, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання представники третіх осіб, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, заяв та клопотань не подавали.

Оскільки сторони було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд вважає, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 23.11.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.07 між Приватним підприємством "Легіон-2004" та ТОВ "Укрбізнесвіза" було укладено договір про співробітництво та організацію взаємовідносин, відповідно до якого сторони Договору домовились надавати одна одній консультативну, фінансову та іншу необхідну допомогу, здійснювати обмін інформацією та здійснювати інші види співробітництва, що не суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 1.2. Договору, для реалізації завдань, визначених п.1.1. Договору, ТОВ "Укрбізнесвіза" зобов`язувалося за рахунок коштів, отриманих від ПП "Легіон-2004", укласти з Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві Ради Договір купівлі-продажу нежилих приміщень з №1 по №18 (груп приміщень №127), за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 53 (літ А), загальною площею 714,90 кв. м., які належали на праві власності територіальній громаді Шевченківського району м. Києва.

На виконання вказаного договору 22.06.07 між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради (Продавець) та ТОВ "Укрбізнесвіза" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати у власність, а Покупець зобов`язується прийняти нежилі приміщення загальною площею 714,90 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 53 (літера А).

На підставі даного Договору ТОВ "Укрбізнесвіза" набуло у власність нежилі приміщення (в літ. А) з № 1 по № 18 (групи приміщень № 127) загальною площею 714,90, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 53 (літера А). Право власності зареєстроване Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації" 04.07.07 за реєстровим № 1496-п, запис у реєстровій книзі № 11п-25.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.10.08 у справі № 2-2116/2008р визнано за ТОВ "Укрбізнесвіза" право власності на групу приміщень № 127 - загальною площею 429,5 кв.м, як на окремий об`єкт нерухомого майна, групу приміщень №131 - загальною площею 463,9 кв.м, як на окремий об`єкт нерухомого майна, групу приміщень №132 - загальною площею 361,6 кв.м, як на окремий об`єкт нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 53 (літера А), на групу приміщень № 127 зареєстроване Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації" 20.11.08 за реєстровим № 1496-П, записаний у реєстрову книгу № 11П-25, на групу приміщень №131 та групу приміщень №132 зареєстроване Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації" 20.11.08 за реєстровим №1496-П, записаний у реєстрову книгу № ДЗ1П-80.

На підставі зазначеного рішення 20.11.2008 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбізнесвіза» в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності зареєстровано група приміщень №127 (в літ.А) загальною площею - 429,5 кв.м. по вул. Щербакова, 53, записаний у реєстрову книгу №11П-25 за реєстровим № 1496-П; група приміщень №131 (в літ.А) загальною площею - 463,9 кв.м. по вул. Щербакова, 53, записаний у реєстрову книгу №Д31П-80 за реєстровим № 1496-П; група приміщень №132 (в літ.А) загальною площею - 361,6 кв.м. по вул. Щербакова, 53, записаний у реєстрову книгу №Д31П-80 за реєстровим № 1496-П;

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.09.11 у справі №22Ц-4615/2011 вказане рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області було скасоване.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.10 у справі № 53/49 визнано за ПП "Легіон - 2004" право власності на 6/10 частин груп нежилих приміщень №127,128,129, що становить 428,0 кв. м., які знаходяться по вул. Щербакова, 53, (літера А) в м. Києві та виділено в натурі ПП "Легіон - 2004" як окремий об`єкт нерухомого майна 6/10 частин з груп нежилих приміщень №127,128,129, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, буд. 53 (літ. А), а саме: з групи приміщень №127 - групу приміщень №133 загальною площею - 428,0 кв. м. Право власності зареєстроване Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації" 05.07.10.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.05.11 у справі № 53/49 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.10 у справі № 53/49, а справу направлено на новий розгляд.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.11 у справі № 53/49-6/185 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПП "Легіон-2004" до ТОВ "Укрбізнесвіза" про визнання права власності та виділення в натурі частини нежилих приміщень.

23.07.10 між ПП "Легіон-2004" та ТОВ "Акрополіс Реаліті Груп" було укладено Договір купівлі-продажу нежилих приміщень №133 (в літ. А) загальною площею 428,0 кв. м, на підставі якого до ТОВ "Акрополіс Реаліті Груп" перейшло право власності на вказані приміщення.

04.08.10 між ТОВ "Акрополіс Реаліті Груп" та ТОВ "Комерційна фірма "Олеван Плюс" укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого до ТОВ "Комерційна фірма "Олеван Плюс" перейшло право власності на нежилі приміщення №133 (в літ. А) загальною площею 428,0 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, буд. 53 (літ. А).

18.01.11 між та ТОВ "Комерційна фірма "Олеван Плюс" та ТОВ "ДЦІНВЕС 2" було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого до ТОВ "ДЦІНВЕС 2" перейшло право власності на спірне майно та було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

12.06.17 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петріцької Альони Павлівни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис № 20863610 про державну реєстрацію за ТОВ "ДЦІНВЕС 2" права власності на групу нежилих приміщень №133 (в літ. А) загальною площею 412,5 кв.м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербаківського Данила (вулиця Щербакова), буд. 53.

12.06.17 на підставі Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, серія та номер: 12/06-2017, виданий 12.06.17 ТОВ "БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ МІЖРЕГІОНАЛЬНЕ" за ТОВ "ДЦІНВЕС 2" було зареєстроване право власності на групу приміщень №1 (в літ. А) загальною площею 280,3 кв. м та на групу приміщень №2 (в літ. А) загальною площею 132,2 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербаківського Данила, буд. 53.

Спір у справі стосується захисту прав власності позивача на спірне нерухоме майно, яке, на думку позивача, незаконно вибуло з його володіння, а тому підлягає поверненню шляхом витребування від відповідача.

Згідно із ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому, суд звертає увагу, що захист порушених права за вказаною нормою не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач (відповідачі) не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Тобто, вирішуючи спір про визнання за позивачем права власності на те чи інше майно в першу чергу слід досліджувати обставини виникнення (наявності) у нього такого права, на захист якого останній і звернувся до суду.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі Договору від 22.06.2007, укладеного між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ТОВ "Укрбізнесвіза", останній набув у власність нежилі приміщення (в літ. А) з № 1 по № 18 (групи приміщень № 127) загальною площею 714,90, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 53 (літера А). Право власності зареєстроване Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації" 04.07.07 за реєстровим № 1496-п, запис у реєстровій книзі № 11п-25.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.10.08 у справі № 2-2116/2008р визнано за ТОВ "Укрбізнесвіза" право власності на групу приміщень № 127 - загальною площею 429,5 кв.м, як на окремий об`єкт нерухомого майна, групу приміщень №131 - загальною площею 463,9 кв.м, як на окремий об`єкт нерухомого майна, групу приміщень №132 - загальною площею 361,6 кв.м, як на окремий об`єкт нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 53 (літера А).

При цьому в мотивувальній частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.10.08 у справі № 2-2116/2008р встановлено, що вказані приміщення були самовільно добудовані та реконструйовані Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Імперіал будсервіс» та згідно актом здачі-прийому житлових приміщень від 18.05.2008 добудовані та реконструйовані нежитлові приміщення: №127 - загальною площею 429,5 кв.м., №131 - загальною площею 463,9 кв.м., №132 - загальною площею 361,6 кв.м., розташовані за адресою вул. Щербакова, 53 (літ. А), м. Київ, були повернуті позивачу.

Відповідно до частин 1, 3, статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На підставі зазначеного рішення 20.11.2008 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбізнесвіза» в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності зареєстровано група приміщень №127 (в літ.А) загальною площею - 429,5 кв.м. по вул. Щербакова, 53, записаний у реєстрову книгу №11П-25 за реєстровим № 1496-П; група приміщень №131 (в літ.А) загальною площею - 463,9 кв.м. по вул. Щербакова, 53, записаний у реєстрову книгу №Д31П-80 за реєстровим № 1496-П; група приміщень №132 (в літ.А) загальною площею - 361,6 кв.м. по вул. Щербакова, 53, записаний у реєстрову книгу №Д31П-80 за реєстровим № 1496-П;

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.09.2011 у справі № 2-2116/2008р вказане судове рішення скасовано в частині визнання права власності на нерухоме майно і в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову про визнання права власності на групу приміщень № 127 загальною площею 429,5 кв.м, як на окремий об`єкт нерухомого майна; групу приміщень № 131 загальною площею 463,9 кв.м, як на окремий об`єкт нерухомого майна; групу приміщень № 132 загальною площею 361,6 кв.м., як на окремий об`єкт нерухомого майна, що розташовані за адресою м. Київ, вул. Щербакова, 53 (літера А). В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Таким чином, право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнесвіза» на групи приміщень № 127 - загальною площею 429,5 кв.м, як окремий об`єкт нерухомого майна, групи приміщень №131 - загальною площею 463,9 кв.м, як окремий об`єкт нерухомого майна, групу приміщень №132 - загальною площею 361,6 кв.м, як окремий об`єкт нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 53 (літера А) скасоване судовим рішенням.

В той же час, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі №910/12375/13, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 та постановою Вищого Господарського суду України від 14.11.2017, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС-2", Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Акрополіс реаліті Груп" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Предметом розгляду даної справи було звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення (в літ. А) з № 1 по № 18 (групи приміщень) № 127, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, будинок 53, які належать йому на праві власності, і на які відповідно до законодавства може бути звернуто стягнення. Загальна площа нежилих приміщень (в літ. А) складає 714,9 кв.м., що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза", Товариству з обмеженою відповідальністю "Акрополіс Реліті Груп", Товариству з обмеженою відповідальністю "АТБ-Інвест", Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕСТ", шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" на вказане нерухоме майно.

При цьому, в мотивувальній частині вказаного судового рішення встановлено, що на сьогоднішній день відсутній предмет іпотеки (групи нежилих приміщень № 127 (приміщення з № 1 по № 18, загальною площею 714,90 кв.м.) і що на день придбання ТОВ "АТБ-інвест" груп нежитлових приміщень № 131 та 132 предмет іпотеки було знищено, а групи нежитлових приміщень № 131, 132 (загальною площею 789,8 кв.м.), за № 133 (загальною площею 428,0 кв.м.) та за № 127 (площею 1,5 кв.м.), що розташовані в підвалі та на першому поверсі будинку № 53 по вулиці Щербакова в Шевченківському районі міста Києва, є новоствореним об`єктом.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішення судів (рішення Апеляційного суду Київської області від 20.09.2011 у справі № 2-2116/2008р та рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі №910/12375/13) набрали законної сили, а відтак встановлені в ньому обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для повторного доказування обставин існування групи нежилих приміщень № 127 (приміщення з № 1 по № 18, загальною площею 714,90 кв.м.) та дослідження правового режиму новостворених об`єктів № 131, 132 (загальною площею 789,8 кв.м.), за № 133 (загальною площею 428,0 кв.м.) та за № 127 (площею 1,5 кв.м.), що розташовані в підвалі та на першому поверсі будинку № 53 по вулиці Щербакова в Шевченківському районі міста Києва, оскільки вказані обставини не можуть бути переоцінені судом у даній справі, оскільки фактично буде мати місце поставлення під сумнів судових рішень (рішення Апеляційного суду Київської області від 20.09.2011 у справі № 2-2116/2008р та рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі №910/12375/13), що є недопустимим як в силу національного законодавства, так і міжнародного.

До того ж, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Із рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Совтрансавто-Холдинг" проти України", "Україна-Тюмень" проти України".

У справі "Желтяков проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (аналогічна позиція викладена у рішеннях "Христов проти України", "Брумареску проти Румунії", "Рябих проти Росії").

Як зазначено раніше право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбізнесвіза» на групи приміщень № 127 - загальною площею 429,5 кв.м, як окремий об`єкт нерухомого майна, групи приміщень №131 - загальною площею 463,9 кв.м, як окремий об`єкт нерухомого майна, групу приміщень №132 - загальною площею 361,6 кв.м, як окремий об`єкт нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 53 (літера А) скасоване рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.09.2011 у справі № 2-2116/2008р., а група нежилих приміщень № 127 (приміщення з № 1 по № 18, загальною площею 714,90 кв.м. знищено.

Відповідно до ч. 1 ст. 349 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Виникнення права власності на нову річ (новостворене нерухоме майно) урегульовано ч. 2 ст. 331 ЦК України, в якій зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будівлі, споруди) виникає у момент завершення будівництва даного об`єкта. У разі якщо законом або договором передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його до експлуатації або державної реєстрації, то право власності на дане майно виникає з моменту прийняття до експлуатації або державної реєстрації.

Таким чином, судом встановлено, що за ТОВ «Укбізнесвіза» припинено право власності на групу нежилих приміщень № 127 (приміщення з № 1 по № 18, загальною площею 714,90 кв.м. (груп нежитлових приміщень № 131 та 132), оскільки такі нежилі приміщення знищені, та останнім не набуто право власності на новостворений об`єкт групи нежитлових приміщень № 131, 132 (загальною площею 789,8 кв.м.), за № 133 (загальною площею 428,0 кв.м.) та за №127 (площею 1,5 кв.м.).

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбізнесвіза» право власності на групу приміщень №1 (в літ. А) загальною площею 280,3 кв.м. та групу приміщень №2 (в літ. А) загальною площею 132,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербаківського Данила, буд. 53.

Щодо позовних вимог в частині витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦІНВЕС 2» групу приміщень №1 (в літ. А) загальною площею 280,3 кв.м. та групу приміщень №2 (в літ. А) загальною площею 132,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербаківського Данила, буд. 53, слід зазначити наступне.

Обгрунтовуючи вказану позовну вимогу, позивач вказав що спірне приміщення вибуло з його володіння поза його волею

Згідно п. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбізнесвіза» не є власником спірних приміщень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

До господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ліквідатором ТОВ «Укрбізнесвіза» не доведено наявності у нього тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, та які, на думку ліквідатора, не визнаються іншими особами, а саме право власника майна на річ, яка йому належить.

При цьому, суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Отже, можна зробити висновок, що порушені, невизнані або оспорювані права можуть бути захищені і у спосіб, не визначений законом або договором, однак такий спосіб захисту має бути у будь-якому випадку ефективним, тобто спрямованим на реальний захист та відновлення порушеного права.

Таким чином, ліквідатором ТОВ «Укрбізнесвіза» не доведено наявності порушеного суб`єктивного права, на захист якого поданого позов, оскільки позивач у даній справі не є власником спірного майна, а відтак не має права вимагати від відповідача його повернення.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні зави ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності повністю.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Хоча суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, проте Постановою Верховного Суду 22.05.2019 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2" задоволено частково. Ухвалу господарського суду міста Києва від 15.01.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5011-15/10488-2012 скасовано. Справу № 5011-15/10488-2012 направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Направляючи справу №5011-15/10488-2012 на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 22.05.2019 вказав на відсутність дослідження судами попередніх інстанції зібраних доказів у справі, які мають значення для повного всебічного та об`єктивного розгляду позову ліквідатора ТОВ "Укрбізнесвіза" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно, втому числі заява відповідача про застосування строків позовної давності.

З огляду на те, що висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, то суд розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦІНВЕС» про застосування строків позовної давності, встановив наступне.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску позовної давності, ліквідатор ТОВ "Укрбізнесвіза" Солдаткін С.В. зазначив, що попередній ліквідатор ТОВ "Укрбізнесвіза" арбітражний керуючий Присяжний В.П. в листопаді 2013 року дійсно звертався до Господарського суду міста Києва з заявою про витребування від скаржника групи приміщень №133, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 53, однак у березні 2014 року, всупереч інтересам боржника, подав заяву про залишення без розгляду зазначеної заяви, що була задоволена ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2014.

В подальшому 20.10.2014 ухвалою місцевого суду (в результаті розгляду клопотання голови комітету кредиторів ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання дій ліквідатора неправомірними та такими, що вчиняються в супереч інтересам боржника та припинення повноваження ліквідатора) було припинено повноваження ліквідатора Присяжного В.П., призначено нового ліквідатора Солдаткіна С.В. (залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2015).

04.06.2015 ухвалою Господарського суду міста Києва у даній справі задоволено клопотання ліквідатора Солдаткіна С.В. та продовжено строк ліквідаційної процедури.

04.12.2015 на підставі ухвали слідчого судді у справі №761/35210/15-к від 26.11.2015 винесеної в рамках кримінального провадження №0000485 проведено обшук в приміщенні де здійснює свою діяльність арбітражний керуючий Солдаткін С.В. та вилучено усі папки, які знаходились на робочому місті арбітражного керуючого, в тому числі папки, що відносились до банкрутства боржника.

Проте, суд не погоджується з таким обґрунтуванням щодо поважності причин пропуску позовної давності, адже за змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Як зазначено раніше, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 в справі про банкрутство (в результаті розгляду клопотання голови комітету кредиторів ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання дій ліквідатора неправомірними та такими, що вчиняються в супереч інтересам боржника та припинення повноваження ліквідатора) було припинено повноваження ліквідатора Присяжного В.П., призначено нового ліквідатора Солдаткіна С.В. (залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2015).

Вказана ухвала набрала законної сили в момент проголошення, доказів зупинення дії ухвали у суду відсутні, а тому з 20.10.2014 ліквідатор Солдаткін С.В. мав право користуватися правами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (закон діяв на час призначення ліквідатора), в тому числі ознайомлюватися з матеріалами справи та подавати клопотання, заяви по суті, а тому посилання на неможливість подати даного позову у межах трирічного строку у зв`язку із вилученням папок з робочого столу ліквідатора (перелік, яких не надано суду) під час обшуку, є безпідставним.

Постановою Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-1047цс17 за позовом першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна, суд зазначив, що до позовних вимог про витребування майна на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України застосовується загальна позовна давність у три роки. При цьому за вимогами статті 261 цього Кодексу початок перебігу строку позовної давності пов`язується не лише з моментом, коли особі, яка звертається за захистом свого права або інтересу, стало відомо про порушення свого права чи про особу, яка його порушила, а також з моментом, коли така особа могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Така ж правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 916/2073/17 та у справі № 916/2403/16.

За таких обставин, доводи позивача щодо поважності причин пропуску позовної давності є необгрунтованими.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесвіза" арбітражного керуючого Солдаткіна С.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦІНВЕС 2" про витребування майна у добросовісного набувача та визнання права власності на майно відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.03.2021.

Суддя А.В. Яковенко