ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3505/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чистий Світ-Трейд" (04655, м. Київ, пр-т С. Бандери, 21; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барашек" (61058, м. Харків, вул. Сумська, б. 35А; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

30.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Чистий Світ-Трейд" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барашек", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барашек" грошові кошти у розмірі 57 980,91 грн., з яких: основний борг у розмірі 46 796,24 грн., 3% річних у розмірі 893,21 грн., інфляційні збитки у розмірі 740,43 грн., штраф 10% у розмірі 5 288,62 грн., пеню у розмірі 4 262,41 грн., а також понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати за договором поставки товару №52/65 від 27.11.2020.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.11.2020 прийнято позовну заяву (вх.№3505/20 від 30.10.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю "Чистий Світ-Трейд" до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/3505/20. Визначено, що розгляд справи №922/3505/20 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (ст.251 ГПК України) та строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив з дня його отримання, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Позивачу встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання (ст. 251 ГПК України). Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених статтею 248 ГПК України.

09.11.2020 через канцелярію господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№26100 від 09.11.2020), в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що до позовної заяви додано договір поставки товару № 52/65 від 27 лютого 2020 року відповідно до якого його сторінки - 1, 2, З в графі від покупця не містять підпис уповноваженої особи ТОВ Барашек та відбитка печатки підприємства. Натомість наявні лише відбитки печатки позивача. На сторінці 4 вказаного договору в розділі юридичні адреси і реквізити сторін начебто міститься підпис уповноваженої особи ТОВ Барашек проте, як вбачається реквізити покупця заповнено рукописним текстом, в ініціалах керівника наявна помилка (замість С. вказано Е., а на першій сторінці взагалі Г.), а сам директор ТОВ Барашек ОСОБА_1 заперечує факт підписання даного договору в такій редакції, що може підтвердити витребування оригіналу даного договору у ТОВ Чистий світ - Трейд. Доказами, що підтверджують наведе, а разом з цим необґрунтованість вимог позивача є, зокрема, додані до позову копії видаткових накладних №3518 від 27.02.2020, №3711 від 28.02.2020, №3938 від 03.03.2020, №4423 від 11.03.2020, №4674 від 13.03.2020 кожна з яких містить різний підпис керівника ТОВ Барашек в графі отримав, при цьому не містить відмітки, що від імені боржника діяла особа за довіреністю та відсутня копія такої довіреності. Вважає, що надані заявником документи в своїй сукупності свідчать про те, що фактично кожний з них підписаний невідомими, неуповноваженими особами, зокрема викликає сумні в зміст сторінок 1-3 двору поставки на яких відсутній підпис з боку товариства, а також відповідачем взагалі заперечується факт укладання такого договору в такій редакції.

23.11.2020 через канцелярію господарського суду Харківської області позивач надав заперечення на відзив (вх.№27256 від 23.11.2020), де позов просив задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що ні ЦКУ ні ГКУ не передбачають обов`язку підпису кожної сторінки договору. Зауважив, що відповідач не надає суду копію своєї іншої редакції договору поставки (договір укладається та підписується в двох екземплярах). А отже, в матеріалах справи відсутня інша редакція договору поставки №52/65 від 27 лютого 2020 року, окрім тої і єдиної що була надана позивачем. Вважає, що відповідач звертаючи увагу суду до суто формальних помилок при оформленні видаткових накладних тим самим не заперечував факту отримання товару згідно видаткових накладних, на які посилався позивач та які залишилися неоплаченими. Наполягає, що підтвердженням того, що відповідач погоджується з правильністю заповнення видаткових накладних є часткова сплата ним боргу за поставлений товар. Отже здійснивши часткову оплату відповідач фактично здійснив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

27.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чистий Світ-Трейд" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Барашек" (покупець) було укладено договір поставки товару №52/65 (надалі - Договір) (а.с.11-16 т.1).

Даний договір підписано представниками та засвідчено печатками сторін.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар для використання ним у господарській діяльності, а саме непродовольчої групи товару, згідно замовлення покупця, у порядку та на умовах, визначених цим договором, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його в порядку та на умовах договору. Замовлення покупця повинно бути передано електронною поштою, факсом або у інший спосіб в письмовій формі.

Кількісні та якісні характеристики товару, асортимент, номенклатура і вартість визначаються відповідно до замовлення на кожну партію товару, що повинно бути оформлено у окремих специфікаціях або доповнення до договору (п.1.2.Договору).

Постачальник протягом 5 робочих днів, з моменту узгодження та погодження до виконання замовлення, поставляє товар покупцеві у відповідності з наданими заявками.

Асортимент, кількість та ціна товару обумовлюються в видаткових накладних, які підписуються сторонами (п.2.1.Договору).

Прийом-передача товару за кількістю та якістю здійснюється представниками обох сторін на складі постачальника, згідно наданих продавцем супровідних документів на товар (видаткова накладна (оригінал - 2 екз.) підписана продавцем та скріплена його печаткою; рахунок (оригінал - 1 екз.); інші документи, які є обов`язковими на цей товар, згідно чинного законодавства України) (п.2.2.Договору).

Датою поставки товару є дата вказана у видаткових накладних, що підписуються уповноваженими представниками сторін (за довіреністю, наказом). При підписанні видаткової накладної на отримання товару, представник покупця зобов`язаний надати належним чином оформлену довіреність на отримання або наказ, що підтверджує його повноваження на отримання товару (п.2.5.Договору).

Перехід до покупця права власності на товар відбувається в момент приймання такого товару по кількості та по якості уповноваженим представником покупця. Приймання товару по кількості відбувається шляхом підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної, ТТН. У випадку поставки товару у кількості, яка не відповідає умовам цього договору (кількості, зазначеній в замовленні покупця), покупець зазначає про це на видатковій накладній в момент приймання товару, надсилає електронною поштою постачальнику лист про невідповідність. Товар вважається прийнятим покупцем по якості у випадку відсутності письмових претензій покупця та (або) листів електронною поштою покупця (за юридичною чи електронною адресою постачальника) про невідповідність товару умовам договору щодо якості товару протягом 10 робочих днів з дати підписання представником покупця видаткової накладної про отримання товару (2.6.Договору).

Вартість товару і кількість визначається накладними на кожну партію товару окремо (п.3.1.Договору).

Загальна вартість договору становить 50 000,00 грн., в тому числі ПДВ 8 333,33 грн. (п.3.2.Договору).

Покупець зобов`язується оплатити отриманий товар не пізніше 15 календарних днів з дати отримання товару. Датою отримання товару вважається дата підписання видаткових накладних уповноваженими представниками сторін (п.3.3.Договору).

Зміна вартості товару не потребує внесення змін в основний договір та/або складання про це додаткових угод (п.3.5.Договору).

У разі порушення термінів оплати передбачених п.3.3. покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день оплати від суми заборгованості за товар за кожний день прострочення оплати (п.4.3.Договору).

У разі якщо терміни оплати відвантаженого товару прострочено більш ніж на 14 календарних днів, постачальник має право додатково нарахувати покупцю штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару (п.4.4.Договору).

Відповідно до пункту 7.1. Договору, цей договір складено у двох примірниках українською мовою, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.8.1.Договору).

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 52 796,24 грн. згідно наступних видаткових накладних:

- видаткової накладної №3518 від 27 лютого 2020 року на загальну вартість 25341,24 грн.;

- видаткової накладної №3711 28 лютого 2020 року на загальну вартість 12491,01 грн.;

- видаткової накладної №3938 03 березня 2020 року на загальну вартість 2954,79 грн.;

- видаткової накладної №4423 11 березня 2020 року на загальну вартість 8670,68 грн.;

- видаткової накладної №4674 13 березня 2020 року на загальну вартість 3338,52 грн. (а.с.17-21 т.1).

Вищезазначені накладні не містять жодних зауважень чи заперечень.

Як зазначає позивач та вбачається із банківської виписки по особовому рахунку позивача від 03.06.2020, відповідачем здійснено оплату за отриманий товар у розмірі 6 000,00 грн. (а.с.22-23 т.1).

Позивач зазначає, що станом на сьогоднішній день відповідач не здійснив оплату за поставлений товар у розмірі 46 796,24 грн.

12.06.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості за відвантажений товар за договором поставки товару (а.с.24-27 т.1).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення про вручення, відповідачем вищезазначену претензію було отримано 19.06.2020 (а.с.27 т.1).

Однак, як зазначає позивач, жодної відповіді на претензію відповідач не надав, заборгованість не погасив та на зв`язок не виходить, ігнорує будь-які звернення та дзвінки позивача, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутися із даною позовною заявою до суду.

В свою чергу відповідач заперечує факт підписання спірного договору №52/65 від 27 лютого 2020 року в редакції наданій позивачем до позовної заяви. Зазначає, що додані до позову копії видаткових накладних №3518 від 27.02.2020, №3711 від 28.02.2020, №3938 від 03.03.2020, №4423 від 11.03.2020, №4674 від 13.03.2020 містять різний підпис керівника ТОВ Барашек в графі отримав, при цьому не містить відмітки, що від імені боржника діяла особа за довіреністю та відсутня копія такої довіреності. Вважає, що надані заявником документи в своїй сукупності свідчать про те, що фактично кожний з них підписаний невідомими, неуповноваженими особами.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 172 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором поставки товару №52/65 від 27.02.2020 виконав належним чином та у строк встановлений договором.

Відповідно до частини 2 статті 172 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, сторони в договорі поставки товару №52/65 від 27.02.2020 погодили, що покупець зобов`язується оплатити отриманий товар не пізніше 15 календарних днів з дати отримання товару. Датою отримання товару вважається дата підписання видаткових накладних уповноваженими представниками сторін.

Тобто відповідач повинен був оплатити отриманий товар у строк:

- за видатковою накладною №3518 від 27 лютого 2020 року - до 13 березня 2020 року включно;

- за видатковою накладною №3711 28 лютого 2020 року - до 14 березня 2020 року включно;

- за видатковою накладною №3938 03 березня 2020 року - до 18 березня 2020 року включно;

- за видатковою накладною №4423 11 березня 2020 року - до 26 березня 2020 року включно;

- за видатковою накладною №4674 13 березня 2020 року - до 28 березня 2020 року включно.

В частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 8 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Частинами 2, 3 статті180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з положеннями ч.1 ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими та іншими доказами, крім показів свідків (частина перша статті 218 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні спору значення має факт вчинення правочину. Позивач цього факту не заперечує.

Суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що сторінки 1, 2, З договору поставки товару №52/65 від 27 лютого 2020 року, наявного в матеріалах справи, в графі від покупця не містять підпис уповноваженої особи ТОВ Барашек та відбитка печатки підприємства, оскільки нормами чинного законодавства України не передбачено обов`язку засвідчувати підписами та печатками сторін кожну сторінку договору, а відповідачем не надано власний екземпляр договору №52/65 від 27 лютого 2020 року, який у відповідності до чинного законодавства України та самого договору №52/65 від 27 лютого 2020 року повинен знаходитися у відповідача.

При цьому суд звертає увагу на те, що самим відповідачем не заперечується факт підписання договору поставки товару №52/65 від 27 лютого 2020 року, а заперечується факт підписання відповідного договору саме в редакції, наданій позивачем до позовної заяви, а саме сторінок 1, 2, З спірного договору.

Разом з тим, згідно з ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Так, сторони в договорі поставки товару №52/65 від 27 лютого 2020 року погодили, що вартість товару і кількість визначається накладними на кожну партію товару окремо.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України N88 від 24.05.95 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за N 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

При цьому слід зазначити, що вимоги наведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" є альтернативою такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд також звертає увагу, що відповідно до п.10.1.Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію" №736 від 19.10.2016 документи і справи з грифом "Для службового користування" зберігаються у шафах, сейфах, що розташовані у службових приміщеннях або сховищах архіву. Шафи, сейфи, службові приміщення, сховища архіву повинні надійно замикатися і опечатуватися металевими печатками. Порядок виготовлення, ведення обліку, використання металевих печаток та порядок ведення обліку шаф, сейфів і ключів від них визначаються керівником установи. Зберігання документів і справ із грифом "Для службового користування" здійснюється працівниками, які безпосередньо отримали їх під розписку, у спосіб, що унеможливлює доступ до них сторонніх осіб.

Враховуючи зазначене, відповідач несе повну відповідальністю за законність використання своєї печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, накладних тощо.

Крім того, відповідно до ст.2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження та основі відносин власності.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Таким чином, відтиск печатки юридичної особи, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням участі такої юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару).

До того ж, у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

В іншій постанові від 29.01.2020 у справі № 916/922/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи співпадає така особа з відповідачем у даній справі, чи ні).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 12.06.2020 звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості за відвантажений товар за договором поставки товару. Відповіді на зазначену претензію матеріали справи не містять, при цьому як вбачається з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення про вручення, відповідачем вищезазначену претензію було отримано 19.06.2020.

Разом з тим, 30.10.2020 позивач звернувся з даною позовною заявою до суду. Провадження по справ було відкрито ухвалою суду 02.11.2020. Відповідну ухвалу судом направлено на адресу відповідача. Дана судова кореспонденція відповідачем отримана 05.11.2020. Також, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи з відміткою представника на ній "з матеріалами справи ознайомлена 02.12.2020".

Проте, станом на 31.12.2020 в матеріалах справи відсутні будь-які належні чи допустимі докази оскарження відповідних договору та видаткових накладних відповідачем, як і відсутні висновки експертів щодо невідповідності даних печатки та підпису на видаткових накладних дійсним печатці та підпису відповідача.

Суд критично відноситься до посилання відповідача на те, що підпис, який міститься на спірних видаткових накладних є різним та йому не належить, оскільки відповідач був освідомлений про наявність таких накладних, проте не здійснив жодної дії для захисту свого "порушеного" права.

При тому, що в даному випадку доведення відповідності чи не відповідності печатки та підпису відповідача покладається саме на останнього.

Доказів утрати печатки відповідача останнім також не надано.

Так, відповідачем при поданні відзиву на позовну заяву було заявлено вимогу про витребування у позивача оригіналів документів для огляду, проте ухвалою суду в задоволенні такої вимоги було відмовлено, оскільки судом не ставиться під сумнів відповідність поданих позивачем копій оригіналам, а відповідач мав можливість надати до суду власний екземпляр договору поставки товару №52/65 від 27 лютого 2020 року, як доказ на підтвердження своїх заперечень.

Суд звертає увагу відповідача, що предметом даного спору є стягнення заборгованості за невиконання умов договору, а не оскарження договору, накладних та підпису на них.

Слід також зазначити, що відповідач не надав жодного доказу втрати або викрадення своєї печатки чи протиправного використання його печатки іншими особами.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на те, що на сторінці 4 спірного договору в розділі юридичні адреси і реквізити сторін начебто міститься підпис уповноваженої особи ТОВ Барашек проте, як вбачається реквізити покупця заповнено рукописним текстом, в ініціалах керівника наявна помилка (замість С. вказано Е., а на першій сторінці взагалі Г.), оскільки при дослідженні спірного договору у суду не виникло сумнівів щодо правильності зазначення ініціалів керівника відповідача, та звертає увагу відповідача на те, що реквізити покупця заповнено саме рукописним текстом, що не заборонено ані законом, ані умовами Договору. При цьому слід враховувати, що почерк кожної людини є індивідуальним, а суд не є експертною установою та не наділений повноваженнями проводити почеркознавчу експертиза.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 46 796,24 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 893,21 грн. та інфляційні збитки у розмірі 740,43 грн.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі встановлені ст.625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17, від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань з використанням калькулятора "Ліга-Закон" суд встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними, а тому суд задовольняє позов у цій частині.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача штрафу 10% у розмірі 5 288,62 грн. та пеню у розмірі 4 262,41 грн. у відповідності до Договору.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, сторонами у Договорі визначено, що у разі порушення термінів оплати передбачених п.3.3. покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день оплати від суми заборгованості за товар за кожний день прострочення оплати. У разі якщо терміни оплати відвантаженого товару прострочено більш ніж на 14 календарних днів, постачальник має право додатково нарахувати покупцю штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару.

Суд, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки пені та штрафу за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з використанням калькулятора "Ліга-Закон", врахувавши визначений сторонами у договорах поставки розмір пені та штрафу, беручи до уваги встановлений сторонами у договорах поставки строк на оплату отриманої відповідачем продукції та 6-ти місячний строк нарахування пені встановлений статтею 232 ГК України, оскільки інше не встановлено договором, встановив, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично вірно, а тому суд задовольняє позов у цій частині.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чистий Світ-Трейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барашек" про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барашек" (61058, м. Харків, вул. Сумська, б. 35А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чистий Світ-Трейд" (04655, м. Київ, пр-т С. Бандери, 21; ) основний борг у розмірі 46 796 (сорок шість тисяч сімсот дев`яносто шість) грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 893 (вісімсот дев`яносто три) грн. 21 коп., інфляційні збитки у розмірі 740 (сімсот сорок) грн. 43 коп., штраф 10% у розмірі 5 288 (п`ять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 62 коп., пеню у розмірі 4 262 (чотири тисячі двісті шістдесят дві) грн. 41 коп., а також судові витрати у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "31" грудня 2020 р.

Суддя Т.О. Пономаренко