ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 904/5635/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Погребняка В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.

представники сторін в судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2020

у справі № 904/5635/19

за заявою Головного управління Державної податкової служби у міста Києві

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Смачна країна",

про визнання грошових вимог, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2019 Фізична особа - підприємець Мороз Юрій Григорович (далі- ФОП Мороз Ю.Г.) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Смачна країна" (далі - ТОВ "Смачна країна", боржник), посилаючись на невиконання боржником своїх зобов`язань з оплати виконаних та прийнятих робіт за договором підряду № 1001/1 від 10.01.2018 в розмірі 2 225 890 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 у справі №904/5635/19 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Смачна країна". Визнано грошові вимоги ФОП Мороза Ю.Г. в загальній сумі 2 225 890,00 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Смолова К.В.

15.01.2020 до суду надійшла заява Головного управління Державної податкової служби у міста Києві (далі - Головне управління ДПС у м. Києві) з грошовими вимогами до боржника в розмірі 166 833,56 грн.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

Головним управлінням ДПС у м. Києві до Боржника заявлено грошові вимоги на загальну суму 166 833,56 грн, які ґрунтуються на такій заборгованості:

- податок на нерухоме майно, сплачені юридичним особам, які є власниками об`єктів житлової нерухомості/18010100 у розмірі 4 984,96 (основні зобов`язання - 1 163,08 грн, пеня - 3 821,88 грн);

- податок на нерухоме майно, сплачені юридичним особам, які є власниками об`єктів житлової нерухомості/18010400 у розмірі 161 848,60 грн (основні зобов`язання - 107 210,94 грн, штрафні санкції -13 688,32грн, пеня -40 949,34 грн).

На підтвердження наявності заборгованості боржника зі сплати податків Головним управлінням ДПС у м. Києві додано інформацію про заборгованість боржника станом на 28.12.2019 у вигляді довідки №820/9/2615-10-08-16 від 09.01.2020, податкові декларації боржника та податкове повідомлення - рішення (далі - ППР)№ від 22.03.2019.

З зазначеного вище ППР вбачається посилання на акт №000397/26-15-12-12/37733359 від 21.01.2019, згідно якого встановлено порушення визначеного нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 68 441,60 грн та штраф у сумі 13 688,32 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали грошових вимог не містять копії зазначеного акту про перевірку №000397/26-15-12-12/37733359 від 21.01.2019, на підставі якого було прийнято ППР № від 22.03.2019, що в свою чергу зумовлює неможливість встановлення факту підтвердження наявності підстав для нарахування грошових зобов`язань на підприємство боржника.

З матеріалів грошових вимог судом також встановлено, що у ППР № від 22.03.2019 вказано основну суму заборгованості в розмірі 68 441,60 грн та штраф у розмірі 13 688,32 грн, однак вказане ППР не містить печатки відповідного контролюючого органу та підпису уповноваженої особи, що суперечить вимогам статті 42 ПК України.

Також, судом встановлено відсутність доказів надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) боржника вищенаведеного ППР № від 22.03.2019 рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення платнику податків (боржнику) або його представнику.

Таким чином, суд першої інстанції встановив обставини того, що Головним управлінням ДПС у м. Києві не надано документів, з яких можливо встановити підстави нарахування грошових зобов`язань, адже податкове зобов`язання ТОВ "Смачна країна" є неузгодженим.

За апеляційним переглядом справи, судом другої інстанції додатково встановлено наступне.

Щодо грошових вимог в розмірі 4 984,96 грн, матеріалами справи підтверджується, що Боржником було подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік з простроченням граничних строків її подання, внаслідок чого, Боржником самостійно нараховано і задекларовано суму штрафу в розмірі 1 163,08 грн і пені в розмірі 3 329,83 грн, разом складає 4 492,91 грн (рядки 12 та 13 декларації).

Зазначена сума була сплачена 27.01.2017 Боржником до бюджету разом із задекларованою сумою податку в розмірі 38 769,34 грн, що підтверджується відповідною копією банківської виписки.

Апеляційним господарським судом також встановлено у цій частині зобов`язань щодо пені у розмірі 492,05 грн, яка зазначена у наданому податковим органом Детальному розрахунку заборгованості, що апелянтом не розшифровано природу виникнення даної суми, оскільки вказана сума відсутня в Акті перевірки та не містить будь-якого документального підтвердження.

Щодо грошових вимог в розмірі 161 848,60 грн, з матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 16.02.2017 Боржником було подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, в якій задекларовано податок за 4 квартали 2017 року на суму 136 883,20 грн., що відповідає приписам пп. 266.7.5. п. 266.7. ст. 266 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якої платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначених у Витягах на 17 аркушах, які наявні в матеріалах справи, 21.07.2017 Боржником було відчужено нерухоме майно, щодо якого 16.02.2017 було подано відповідну податкову декларацію.

Внаслідок чого, 25.10.2017 Боржником було подано уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, якою податкові зобов`язання за 3 квартал 2017 року було зменшено на 27 229,46 грн та за 4 квартал 2017 року зменшено на 34 220,80 грн.

В подальшому, враховуючи вибуття нерухомого майна з власності Боржника, 16.11.2017 останнім подано ще одну уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, якою податкове зобов`язання за 3 квартал 2017 року було зменшено на 6 991,34 грн.

Таким чином, розмір податкового зобов`язання Боржника з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, з урахуванням уточнюючих декларацій, склав 68 441,60 грн.

Суму задекларованого податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 1 квартал 2017 року в розмірі 34 220,80 грн було сплачено Боржником до бюджету 27.04.2017.

За 2 квартал 2017 року сума задекларованого податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 32 220,80 грн була сплачена 26.07.2017 та в розмірі 2 000,00 грн 27.07.2017.

З вказаного судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені платежі здійснені Боржником в межах граничних строків, визначених податковим законодавством України, оскільки згідно пп. 266.10.1. п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації".

При цьому, податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 3 та 4 квартали 2017 року були зняті уточнюючими деклараціями на підставі вибуття 21.07.2017 з власності Боржника майна, що є об`єктом оподаткування з даного податку.

Таким чином, на підставі наявних у матеріалах справи доказів суд апеляційної інстанції встановив, що заявлені Головним управлінням ДПС у м. Києві грошові вимоги, які складаються з заборгованості в сумі 107 210,94 грн, що становить собою суму податку за 2017 рік в розмірі 68 441,60 грн та суму податку за 2016 рік в розмірі 38 769,34 грн, є необґрунтованими з огляду на встановлені обставини їх сплати Боржником в установленому порядку в межах граничних строків.

Ураховуючи відсутність порушень податкового законодавства Боржником в частині своєчасної сплати податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки та подання податкової звітності за відповідні періоди (окрім декларації за 2016 рік, за простроченням граничних строків подання якої, Боржником самостійно нараховано, задекларовано та сплачено до бюджету суму штрафних санкцій в розмірі 4 492,91 грн), апеляційним господарським судом встановлено обставини неправомірного нарахування податковим органом штрафних санкцій в розмірі 13 688,32 грн та пені в розмірі 40 949,34 грн за вказані періоди.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та її апеляційне оскарження

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 (суддя Первушин Ю.Ю.) відхилено грошові вимоги Головного управління ДПС у м. Києві до ТОВ "Смачна країна" в загальному розмірі 166 833,56 грн.

За висновком суду першої інстанції, скаржником не надано належних та допустимих доказів, що підтверджували б правомірність заявлених грошових вимог до Боржника в розмірі 161 848,60 грн.

Головним управлінням ДПС у м. Києві подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №908/5635/19, згідно якої апелянт просив скасувати зазначену ухвалу та прийняти нове рішення, яким грошові вимоги задовольнити.

В обґрунтування поданої скарги Головним управлінням ДПС у м. Києві зазначено, що судом першої інстанції не було враховано наявність у податкового органу доказів, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а саме наявності копії акту про перевірку №000397/26-15-12-12/37733359 від 21.01.2019, ППР № від 22.03.2019 з печаткою та докази їх надсилання боржнику за його адресою. За твердженнями апелянта, відхилення місцевим господарським судом грошових вимог з підстав відсутності зазначених доказів є необґрунтованим та передчасним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2020 (колегія суддів: Мороз В.Ф. - головуючий, Чередко А.Є., Кузнецов В.О.) апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/5635/19 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з позицією суду першої інстанції щодо правомірності відмови у визнанні грошових вимог податкового органу, однак зауважив про таку відмову з наведених в постанові підстав, зокрема, щодо відсутності заборгованості боржника за податковими зобов`язаннями через її погашення, а не з підстав не надання заявником документів, з яких можливо було б встановити підстави нарахування грошових зобов`язань, якими керувався суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали. При цьому, апеляційним господарським судом зазначено, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Головне управління ДПС у м. Києві звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить, зокрема, скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо відмови у визнанні грошових вимог скаржника.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Також, як на підставу касаційного оскарження судових рішень згідно вимог процесуального закону, скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу представник ініціюючого кредитора у справі ФОП Мороза Ю.Г. просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її вимог, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

РОЗГЛЯД КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ВЕРХОВНИМ СУДОМ

Касаційне провадження

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/5635/19 визначено склад колегії суддів: Огороднік К.М. - (головуючий), Пєсков В.Г., Банасько О.О., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 17.09.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 21.09.2020 касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишено без руху; надано скаржнику строк для усунення недоліків.

У зв`язку з відпусткою судді Пєскова В.Г.,автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено склад колегії суддів: Огороднік К.М. - (головуючий), Жуков С.В., Банасько О.О., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 21.10.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 21.10.2020, серед іншого, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №904/5635/19; призначено до розгляду на 25.11.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Банаська О.О. на лікарняному, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: Огороднік К.М. - (головуючий), Пєсков В.Г., Жуков С.В., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 18.11.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 25.11.2020 відкладено розгляд касаційної скарги Головного управління ДПС у місті Києві на 16.12.2020 о 11:30 год.

У зв`язку з перебуванням судді Пєскова В.Г на лікарняному, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: Огороднік К.М. - (головуючий), Погребняк В.Я., Жуков С.В., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 14.12.2020.

У судове засідання 16.12.2020 учасники справи явку повноважних представників не забезпечили, про час та дату судового засідання були сповіщені належним чином.

Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників справи.

При цьому, Суд враховує приписи статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України за якими своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до статті 300 ГПК України (в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права

Переглянувши у касаційному порядку оскаржувані судові рішення на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, оцінивши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанції норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

За приписами частини 1 статті 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно частини 3 наведеної статті судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

30. 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства №2597-VIII від 18.10.2018 (далі - КУзПБ), який в силу пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992, №31, ст. 440 із наступними змінами).

Предметом касаційного перегляду у даній справі є судові рішення попередніх судових інстанцій про відхилення грошових вимог Головного управління ДПС у м. Києві до ТОВ "Смачна країна" у справі про банкрутство останнього.

Провадження у даній справі №904/5635/19 про банкрутство ТОВ "Смачна країна" було відкрито ухвалою місцевого господарського суду від 12.12.2019 на підставі частини 5 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Відповідно до частини першої статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Аналіз приписів статті 45 КУзПБ, дає підстави стверджувати, що кредитор, подаючи до господарського суду відповідну заяву з вимогами до боржника, самостійно визначає розмір таких вимог та підтверджує їх відповідними документами, при цьому, до обов`язків суду при розгляді відповідних заяв входить саме перевірка їх обґрунтованості та наявності документів, що підтверджують відповідні вимоги.

У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18 зроблено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.

Частиною першою статті 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд касаційної інстанції звертається до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.03.2018 у справі №916/4644/15, відповідно до якого обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора. Також, у постанові від 23.04.2019 у справі 910/21939/15 Верховний Суд звернув увагу на те, що тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається саме на кредитора.

Як зазначалося вище, ключовим мотивом відмови у визнанні грошових вимог податкового органу була відсутність належних та допустимих доказів існування заборгованості боржника за податковими зобов`язаннями у розмірі 161 848,60 грн, а саме заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у сумі 4 984, 96 грн та за 2017 рік у сумі 161 848, 60 грн.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у розмірі 4 984,96 (основні зобов`язання - 1 163,08 грн та пеня - 3 821,88 грн) підтверджується обставинами справи, зокрема, поданою самим Боржником податковою декларацією з вказаного податку, при чому зазначена сума була сплачена 27.01.2017 ним до бюджету разом із задекларованою сумою податку в розмірі 38 769,34 грн, що підтверджується відповідною копією банківської виписки.

Заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у розмірі 161 848,60 грн (основні зобов`язання - 107 210,94 грн, штрафні санкції - 13 688,32 грн, пеня - 40 949,34 грн) судом апеляційної інстанції визнано обґрунтованою лише в частині основного зобов`язання у сумі 68 441, 60 грн (за І та ІІ квартали звітного року), оскільки 21.07.2017 Боржником було відчужено нерухоме майно, щодо якого 16.02.2017 (відповідно до вимог пп. 266.7.5. п. 266.7. ст. 266 ПК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) було подано відповідну податкову декларацію. Вказані обставини мали наслідком звернення боржником до податкового органу із уточнюючими податковими деклараціями щодо даного виду податку, докази чого також наявні в матеріалах справи. При цьому, апеляційним господарським судом встановлено обставини належної сплати задекларованого податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за І та ІІ квартали 2017 року в межах граничних строків, визначених податковим законодавством України, зокрема вимог пп. 266.10.1. п. 266.10 статті 266 ПК України.

За вказаних обставин щодо наявності належних доказів погашення (в установленому ПК України порядку та в межах граничних строків) податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки, що встановлено апеляційним господарським судом, колегія суддів погоджується з правомірністю висновків попередніх судових інстанцій щодо необґрунтованості заявлених грошових вимог Головного управління ДПС у м. Києві у цій частині.

Колегія суддів також погоджується із зауваженням апеляційного господарського суду про те, що нарахування штрафних санкцій в розмірі 13 688,32 грн та пені в сумі 40 949,34 грн здійснено податковим органом неправомірно, враховуючи встановлені цим судом обставини відсутності порушень податкового законодавства Боржником в частині своєчасної сплати податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки та подання податкової звітності за відповідні періоди (окрім декларації за 2016 рік, за простроченням граничних строків подання якої Боржником самостійно нараховано, задекларовано та сплачено до бюджету суму штрафних санкцій в розмірі 4 492,91 грн).

Аргументи Головного управління ДПС у м. Києві щодо порушення норм процесуального права (в контексті повноти оцінки доказів, що підтверджують сплату податкової заборгованості), в тому числі про те, що в порушення вимог Наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів" від 24.07.2015 №666 платником невірно заповнене поле "призначення платежу", не відповідають встановленим обставинам справи та не приймаються до уваги Судом, оскільки такі доводи зводяться до необхідності іншої оцінки судом касаційної інстанції доказів, ніж та, що була зроблена судами попередніх інстанцій та встановлення інших обставин справи, що відповідно до статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, Верховний Суд вважає правомірним висновки судів попередніх інстанцій про відхилення грошових вимог Головного управління ДПС у м. Києві.

Враховуючи викладене, наведені у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не доводять порушення або неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді заяви про визнання кредитором Головного управління ДПС у м. Києві у даній справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

На підставі викладеного та беручи до уваги межі перегляду справи судом касаційної інстанції, в порядку статті 300 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, перевірив правильність застосування норм матеріального та процесуального права та прийшов до висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 ГПК України, касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2020 - залишенню без змін.

Судові витрати

Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №904/5635/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К.М. Огороднік

Судді С.В. Жуков

В.Я. Погребняк