ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/16144/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Жукова С.В., Огородніка К.М.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Національного банку України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.07.2020

у справі № 910/16144/19

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг

про відшкодування шкоди 4 545 577,6 грн,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва відкрито провадження у справі №910/16144/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про відшкодування шкоди у розмірі 4 545 577,6 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 (суддя Чебикіна С. О.) відповідача у справі Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, замінено на правонаступника - Національний банк України.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що відповідно до п. 8 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг» з 01.07.2020 Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку є процесуальними правонаступниками Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у судах у межах повноважень, встановлених Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 (колегія суддів: Євсіков О. О. - головуючий, Корсак В. А., Зубець Л. П.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі №910/16144/19 залишено без змін.

В обґрунтування постанови апеляційний суд зазначив, що згідно з Указом Президента України від 30.06.2020 № 259/2020 припинено шляхом ліквідації Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Повноваження, пов`язані з видачею та анулюванням ліцензій страховим компаніям та наслідками, які виникають в результаті таких рішень відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг» передані Національному банку України. Враховуючи, що предметом даного спору є відшкодування шкоди, завданої органом державної влади внаслідок прийняття неправомірного рішення про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності, саме Національний банк України може представляти інтереси держави в даній справі як єдиний орган державної влади, який володіє повноваженням, пов`язаними з видачею та анулюванням ліцензій страховим компаніям та наслідками, які виникають в результаті таких рішень.

Не погоджуючись з ухваленими судовими рішеннями, Національний банк України звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі №910/16144/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні клопотання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про заміну сторони її правонаступником відмовити.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень заявник касаційної скарги вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, Національний банк України зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг» не передбачено, що Національний банк України є процесуальним правонаступником у справах про відшкодування шкоди, яка могла бути завдана первісним відповідачем у цій справі, у зв`язку з чим скаржник вважає, що визначення відповідача у даній справі має відбуватися з урахуванням загальних положень цивільного законодавства про правонаступництво.

На думку заявника касаційної скарги, вимоги позивачів у даній справі є по своїй суті кредиторськими вимогами, які мають бути заявлені в порядку ст. 107 ЦК України до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг як юридичної особи, яка перебуває в процесі припинення.

Крім того, Національний банк України посилається на те, що в силу приписів ст. 2 Закону України «Про національний банк України» є особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, проте останній не уособлює у собі державу в цілому, а відтак не може бути юридичною особою публічного права, на яку покладається обов`язок з відшкодуванню шкоди за дії інших органів державної влади, зокрема дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Також заявник касаційної скарги вважає помилковим посилання апеляційного суду у справі № 910/16144/19 на правові висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, що викладені у постанові від 11.10.2019 у справі № 812/1408/16, у зв`язку із різними обставинами у цих справах. Натомість Національний банк України вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Національного банку України визначено склад колегії суддів: Ткаченко Н. Г. - головуючий (доповідач), Жуков С. В., Банасько О. О., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 23.10.2020.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями Касаційного господарського суду від 12.11.2020, враховуючи перебування судді Банаська О. О. на лікарняному автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Національного банку України визначено склад колегії суддів: Ткаченко Н. Г. - головуючий (доповідач), Жуков С. В., Огороднік К. М.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.11.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Національного банку України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі №910/16144/19, розгляд справи призначено у порядку письмово провадження без повідомлення учасників справи.

Від позивачів до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 03.12.2020 надійшов відзив на касаційну скаргу Національного банку України, в якому позивачі просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Згідно з ч. 5 ст. 301 ГПК України перегляд ухвал суду першої та апеляційної інстанції (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та доводи відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/16144/19 за позовом акціонерів ПАТ "СТ "Іллічівське" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про стягнення шкоди, завданої в результаті дій та бездіяльності органу державної влади.

Предметом спору у даному провадженні є позовна вимога про стягнення з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за рахунок державного бюджету майнової шкоди, завданої позивачам внаслідок прийняття неправомірного рішення - розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 18.11.2016 №2907 "Про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" та невиконання розпорядження Державної регуляторної служби України від 13.02.2017 №35, яким визнано протиправним розпорядження Нацкофмінпослуг про анулювання ліцензій ПАТ "СТ "Іллічівське".

Підставами позову є знецінення акцій позивачів в результаті прийняття відповідачем неправомірного рішення - розпорядження №2907 "Про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" та невиконання відповідачем рішення Державною регуляторної служби України від 13.02.2017 №35.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 замінено відповідача у справі - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (код 38062828,) на його правонаступника - Національний банк України (код 00032106).

Залишаючи без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі № 910/16144/19, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Указом Президента України від 30.06.2020 №259/2020 припинено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, шляхом ліквідації. Визнано таким, що втратив чинність, Указ Президента України від 23.11.2011 №1070 "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг".

01.07.2020 введено в дію Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг". Пунктом 8 розділу II Прикінцевих положень вказаного Закону встановлено, що з 1 липня 2020 року Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку є процесуальними правонаступниками Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у судах у межах повноважень, встановлених Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Пунктом 9 розділу II Прикінцевих положень вказаного Закону також передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, зобов`язана до 1 липня 2020 року забезпечити передачу Національному банку України, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку в межах повноважень, встановлених Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", в упорядкованому стані документів, звітів, відомостей, повідомлень, іншої інформації (крім справ з особового складу), що були отримані або створені в процесі виконання повноважень та функцій, включаючи інформацію (бази даних), що міститься у Державному реєстрі фінансових установ та інших реєстрах та переліках, ведення яких здійснювалося Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на 1 липня 2020 року.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються послуги у сфері страхування.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" , державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків цінних паперів та похідних (деривативів), професійної діяльності на ринку цінних паперів та діяльності у системі накопичувального пенсійного забезпечення - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо ринку банківських послуг та інших, ніж зазначені в абзаці другому цієї частини, ринків небанківських фінансових послуг - Національним банком України. Державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно ст. 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" Національний банк України у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг у межах компетенції, визначеної частиною першою статті 21 цього Закону, видає небанківським фінансовим установам та особам, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг, визначає порядок їх видачі, зупинення, поновлення та відкликання (анулювання), а також, відповідно до ст. ст. 28-30 Закону здійснює інші регуляторні та контрольні функції.

Таким чином, з 01.07.2020 Національний банк України виконує функцію органу державної влади, що регулює ринок з надання фінансових послуг небанківськими фінансовими установами. До повноважень Національного банку України належить питання видачі ліцензій, а також питання, пов`язані з зупиненням та анулюванням ліцензій, в т. ч. суб`єктів, що надають послуги у сфері страхування.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг" чітко передбачено, що саме Національний банк України є правонаступником Нацкомфінпослуг в судах, в тому числі щодо питань, пов`язаних з видачею та анулюванням ліцензій небанківських фінансових установ.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи і було встановлено апеляційним судом, на підставі пункту 9 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг" судові справи, що стосувалися видачі, анулювання ліцензій страховим компаніям, в т. ч. матеріали, пов`язані з даною господарською справою №910/16144/19, були 01.07.2020 передані до Національного банку України.

Відтак, суд апеляційної інстанції , дійшов висновку, що саме Національний банк України є правонаступником Нацкомфінпослуг і у даній справі № 910/16144/19, оскільки позивачі у справі є акціонерами небанківської фінансової установи - Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське", а їх позовні вимоги ґрунтуються, зокрема, на прийнятті державним регулятором у сфері ринків фінансових послуг неправомірного рішення та обгрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг" не передбачено процесуальне правонаступництво Національного банку у справах про відшкодування шкоди, яка могла бути завдана Нацкомфінпослуг, оскільки такі доводи є невірними та спростовується наведеними положеннями законодавства.

Водночас апеляційний суд зазначив, що за висновками Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 11.10.2019 у справі № 812/1408/16, публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під яким розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права до іншого. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладаються на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функцій від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі .

Верховний Суд у зазначеній вище постанові виділяє два види правонаступництва: фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією), та процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Відповідно до частини 4 статті 56 ГПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг", наділив Національний банк України статусом правонаступника у судових справах, що стосуються видачі та анулювання ліцензій страховим компаніям та наслідків, які виникають в результаті таких рішень, а Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку у судових справах, що стосуються професійної діяльності на ринку цінних паперів та діяльності у системі накопичувального пенсійного забезпечення.

Національна комісія , що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) є органом державної влади, який припинений указом Президента України, його функції та повноваження в частині видачі та анулювання ліцензій передані Національному банку України прямою нормою пункту 9 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг", а отже саме Національний банк України є єдиним органом державної влади, який може представляти інтереси держави у даній справі.

Крім того, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц , що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Державної казначейської служби України чи її територіального органу, Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові, апеляційний суд зазначив, що відповідачем у справі, предметом якої є відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, дійсно повинна бути держава в особі того чи іншого уповноваженого органу, а Державна казначейська служба України є лише органом, який здійснює списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, тобто виконує судове рішення в разі задоволення позову і може бути залучена до вирішення спору в якості співвідповідача.

Відтак, встановивши, що Національний банк України на сьогодні є єдиним органом державної влади, що здійснює державне регулювання щодо ринків фінансових послуг, в тому числі фінансових послуг у сфері страхування, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що саме Національний банк України має представляти інтереси держави в даній справі, предметом спору у якій є стягнення майнової шкоди, завданої позивачам внаслідок прийняття рішення про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій також узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/378/19 .

Так, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/378/19 за позовом ТОВ «Европласт» до Державної казначейської служби України, Кабінету Міністрів України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про відшкодування шкоди у розмірі 24 507 197 грн задоволено заяву Національного банку України та замінено відповідача Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на правонаступника - Національний банк України. При цьому Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/378/19 виходила з того, що вимоги позивача про відшкодування шкоди ґрунтувались на доводах про неналежне здійснення державного регулювання у сфері страхування.

Касаційний господарський суд відхиляє доводи Національного банку України щодо помилкового посилання апеляційного суду на правові висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, що викладені у постанові від 11.10.2019 у справі № 812/1408/16, у якій фактичні обставини хоча і не є аналогічними зі справою №910/16144/19, проте у наведеній постанові викладені правові висновки щодо питання правонаступництва в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічного правонаступництва), що було предметом доказування у даній справі при вирішенні клопотання відповідача про заміну сторони у справі правонаступником.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення

у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Наведені у касаційній скарзі Національним банком України аргументи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, відповідно до вимог ст. 311 ГПК України, оскільки вони не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником вимог чинного законодавства.

Таким чином, з урахуванням викладеного, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 та ухвала Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі №910/16144/19 прийняті судами відповідно до фактичних обставин, з дотриманням норм чинного законодавства і підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 300, 301,308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного банку України - залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі №910/16144/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя - Ткаченко Н. Г.

Судді- Жуков С. В.

Огороднік К. М.