РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2020 року м. Чернігів справа № 927/824/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О. М.

Позивач: Державне підприємство "Новгород-Сіверське лісове господарство",

, вул. Губернська, 15-А, м. Новгород-Сіверський, Чернігівська область, 16000

засоби зв`язку: бульвар Дружби Народів, 9, офіс 22, м. Київ, 01042

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас",

, вул. Заводська, 1, с. Сядрине, Корюківський район, Чернігівська область, 15323

Предмет спору: про розірвання договорів купівлі - продажу товару з розстрочкою платежу та стягнення 315 000,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Заєць С. М., керівник; Сидоренко О. О., адвокат;

від відповідача: Дайнеко І.А., адвокат,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Новгород-Сіверське лісове господарство" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Переробне підприємство Біомас", у якому позивач просить суд:

- розірвати договір купівлі - продажу з розстрочкою платежу від 20.03.2019 року № 15;

- розірвати договір купівлі - продажу з розстрочкою платежу від 20.03.2019 року № 16;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму попередньої оплати у розмірі 315 000,00 грн.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 15.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 06.10.2020 о 10:00 та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копії вказаної вище ухвали суду були направлені на електронні адреси позивача та відповідача.

Відповідач електронною поштою надіслав до суду лист від 24.09.2020, у якому зазначив про отримання ним 15.09.2020 ухвали суду від 15.09.2020.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов з доданими до нього документами, у тому числі доказами їх направлення позивачу.

05.10.2020 від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 06.10.2020, та надання строку для подання відповіді на відзив.

У зв`язку з перебуванням судді Шморгуна В. В. у відпустці, підготовче засідання, призначене на 06.10.2020 на 10:00, не відбулось.

Ухвалою суду від 21.10.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та призначено підготовче засідання на 12.11.2020 об 11:00.

У підготовчому засіданні 12.11.2020 суд долучив до матеріалів справи відзив відповідача на позовну заяву з доданими до нього документами, як такий, що поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з його урахуванням.

У підготовчому засіданні 12.11.2020 суд залишив без розгляду клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 06.10.2020, оскільки дія судового рішення про проведення цього судового засідання закінчилась (вичерпана).

Щодо надання строку для подання відповіді на відзив суд зазначив, то статтями 166, 182 ГПК України передбачено встановлення такого строку у підготовчому провадженні і обмежено його початком розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 12.11.2020 суд постановив ухвалу, якою встановив сторонам строки для подання заяв по суті, а саме: позивачу строк для подання безпосередньо до суду та відповідачу відповіді на відзив - до 23.11.2020, а відповідачу строк для подання заперечень безпосередньо до суду та позивачу - до 30.11.2020.

У підготовчому засіданні 12.11.2020 суд оголосив перерву до 01.12.2020 до 12:00.

Ухвалою суду від 12.11.2020 повідомлено позивача та відповідача про час та місце проведення підготовчого засідання 01.12.2020.

До початку підготовчого засідання, у встановлений судом строк, від позивача надійшла відповідь на відзив з доданими до неї документами, у тому числі доказами їх направлення відповідачу, а від відповідача - заперечення з доказами їх направлення позивачу.

У підготовчому засіданні 01.12.2020 суд долучив до матеріалів справи заяви по суті сторін (відповідь на відзив та заперечення) з доданими до них документами, як такі, що подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

У підготовчому засіданні 01.12.2020 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 08.12.2020 о 15:00.

Ухвалою суду від 01.12.2020 повідомлено сторін про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 08.12.2020. Ця ухвала була отримана представниками сторін особисто у приміщенні Господарського суду Чернігівської області.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але у судове засідання з розгляду справи по суті 08.12.2020 не з`явився.

До початку судового засідання від представника позивача - адвоката Сидоренка О. О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він 08.12.2020 буде перебувати в іншому судовому засіданні в Окружному адміністративному суді м. Києва у справі №640/22796/20, про що він повідомляв суд у минулому судовому засіданні при з`ясуванні дати призначення судового засідання з розгляду справи по суті. До поданого клопотання представник позивача додав роздруковану з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва про відкриття провадження у справі від 29.09.2020 у справі №640/22796/20, відомості з сайту судової влади України по справі №640/22796/20, копію повістки про виклик у справі №640/22796/20 на 08.12.2020 о 16:00.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За змістом ч. 1, 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Тобто представляти інтереси юридичної особи у суді, у тому числі брати участь у судовому засіданні, може або уповноважений працівник юридичної особи (самопредставництво), або особа, що не пов`язана трудовими відносинами з такою юридичною особою (представництво).

У підготовчому засіданні 01.12.2020, при з`ясуванні думки сторін щодо дати проведення судового засідання з розгляду справи по суті, представник позивача зазначив про наявність у нього судових засідань в інших справах, де він є представником, в обидва запропоновані судом дні, проте точного часу проведення інших судових засідань він не вказав.

Зважаючи на наведене, суд час проведення судового засідання у цій справі призначив на власний розсуд, а отже негативні наслідки цього має нести позивач, оскільки представник не зазначив точного часу проведення інших судових засідань.

Разом з тим, жодних обґрунтувань щодо неможливості і причин неприбуття у судове засідання директора позивача, повідомленого про дату, час та місце цього судового засідання, та який безпосередньо брав участь у всіх попередніх судових засіданнях, суду не надано.

Отже, суд не вбачав поважних причин, за якими безпосередньо директор позивача не мав можливості брати участь у цьому судовому засіданні.

Оскільки, як вже зазначив суд, дана ситуація виникла певною мірою з вини представника позивача (щодо визначення часу цього судового засідання), за відсутності поважних причин неприбуття у судове засідання керівника позивача для участі в порядку самопредставництва, суд у судовому засіданні 08.12.2020 вважав за необхідне розпочати розгляд справи по суті у цьому судовому засіданні за відсутності позивача.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 08.12.2020 оголошено перерву до 29.12.2020 до 09:30.

Ухвалою суду від 08.12.2020 повідомлено позивача про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті 29.12.2020.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про поновлення строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи письмового пояснення ОСОБА_1 від 04.12.2020, копія якого додано до цього клопотання.

Подане клопотання обґрунтовано тим, що письмові пояснення попереднього директора відносно підписання акту приймання-передачі від 27.12.2019 позивача ОСОБА_1 та неотримання предмету договору №15, а саме спеціалізованого вантажного лісововоза MAN TGS 33.483 на момент закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті ще не були складені, оскільки допит ОСОБА_1 відбувся 04.12.2020.

Відповідно до ч. 2, 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з наданих письмових пояснень ОСОБА_1 , вони були відібрані слідчим у кримінальному провадженні 04.12.2020, а отже позивач не міг подати ці докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Щодо неможливості подати цей доказ до початку минулого судового засідання 08.12.2020, представник позивача зазначив, що він не міг з`явитись у судове засідання 08.12.2020, проте бажав подати цей доказ самостійно.

Разом з тим, представник позивача не обґрунтував неможливості участі у судовому засіданні 08.12.2020 керівника позивача у порядку самопредставництва та подання цього доказу.

Таким чином, суд не вбачає поважних причин неможливості надання письмових пояснень від 04.12.2020 у попередньому судовому засіданні 08.12.2020, коли розпочався розгляд справи по суті.

Крім того, згідно зі ст. 222 Кримінального процесуального кодексу України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №520/8681/18, суди повинні досліджувати надані матеріали кримінального провадження на відповідність критеріям належності та допустимості доказів, зокрема щодо підстав його отримання та засвідчення слідчим або процесуальним керівником.

Оскільки таке пояснення відібрано працівником поліції у фізичної особи ОСОБА_1 , який є колишнім працівником позивача, такий документ не міг автоматично перебувати у власності позивача.

Докази, які підтверджують законне отримання і використання позивачем документу з кримінального провадження, позивач суду не надав. Копія цього пояснення співробітником поліції також не завірена.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, у судовому засіданні 29.12.2020 суд долучив це клопотання з доданим до нього документом до матеріалів справи, але спір вирішується без урахування такого доказу.

У судовому засіданні 29.12.2020 представник позивача заявив клопотання про продовження строку розгляду справи по суті та виклик для допиту ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

При цьому продовження строку розгляду справи по суті Господарським процесуальним кодексом України не передбачено.

Відповідно до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Згідно зі ст. 88 Господарського процесуального кодексу України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Частиною 1 ст. 89 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Тобто передумовою виклику свідків для допиту у судове засідання є подання до суду заяви свідка.

Відповідної заяви в межах строку, встановленого для подання доказів, до суду не подано.

За таких обставин у їх сукупності, суд у судовому засіданні 29.12.2020 відмовив у задоволенні клопотання позивача про продовження строку розгляду справи по суті та виклик для допиту ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 29.12.2020 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладених між сторонами договорами купівлі - продажу з розстрочкою платежу від 20.03.2019 року № 15 та №16 відповідач повинен був передати позивачу спеціалізований вантажний лісововоз MAN TGS 33.483 та причіп-лісовоз. На виконання умов вказаних договорів позивач перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 315 000,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не передав позивачу спірний лісовоз, який є предметом договору №15 від 20.03.2019, позивач просить розірвати цей договір. Оскільки за відсутності лісовоза позивач не може використовувати і причіп-лісовоз, який є предметом договору №16 від 20.03.2019, він просить розірвати цей договір.

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог У відзиві на позов відповідач зазначає, що позивач частково виконав умови договору №15 від 20.03.2019 та перерахував відповідачу кошти у розмірі 155 000,00 грн. 27.12.2019 між сторонами підписано додаткову угоди №1, згідно з якою сторони дійшли згоди змінити графік сплати вартості товару з граничним строком оплати - до 06.06.2020 та відповідно передати частину товару (лісовоз MAN TGS 33.483) відповідачу, а іншу частину (маніпулятор до лісовоза) - протягом 30 днів з моменту повної вартості оплати за товар. Відповідач зазначає, що 27.12.2019 лісовоз був переданий позивачу, що підтверджується актом приймання-передачі вантажного лісовоза MAN TGS 33.483.

Отже, відповідач вважає, що він належним чином виконав умови договорів на відміну від позивача, який не сплатив кошти у повному обсязі.

Як вказує відповідач, позивач не надав доказів істотного порушення відповідачем умов спірних договорів, а тому відсутні підстави для їх розірвання та стягнення сплачених позивачем за товар коштів.

У відзиві відповідач зазначає, що його судові витрати на правову допомогу складають 3000,00 грн; докази цих витрат будуть надані відповідачем протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення у цій справі. Безпосередньо заяви (прохання) про розподіл судових витрат у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України відзив не містить.

Позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, з таких підстав:

- відповідач у відзиві зазначає про підписання сторонами 27.12.2019 акту приймання-передачі вантажного лісовозу MAN TGS 33.483, при цьому не заперечує та не спростовує того факту, що лісовоз фактично позивачу не передавався;

- 27.12.2019, тобто в день укладення додаткової угоди №1 до Договору №15 та акту приймання-передачі лісовоза, позивачем прийнято наказ №304 про створення комісії по прийому-передачі лісовоза, відповідно до якого створено комісію у складі: головного інженера ОСОБА_2 , головного механіка ОСОБА_3 , механіка автотранспортної дільниці ОСОБА_4 та водія автотранспортної дільниці ОСОБА_5 , які повинні були перевірити, прийняти та підписати разом з директором позивача ОСОБА_1 акт приймання-передачі лісовоза. Відповідно до нотаріально посвідчених письмових пояснень головного інженера ОСОБА_2 та головного механіка ОСОБА_3 від 05.10.2020 у день підписання акту приймання-передачі спеціалізований лісовоз MAN TGS 33.483 не був доставлений, але членам комісії було запропоновано підписати цей акт, а фактично прийняти предмет договору №15 пізніше, на що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповіли відмовою. Позивач зазначає, що про акт приймання-передачі від 27.12.2019 йому взагалі не було відомо, про що свідчить відсутність його в бухгалтерії позивача, оскільки він не відображений ані в бухгалтерському, ані в податковому обліку;

- відповідач не виконав вимоги Податкового кодексу України, не склав податкову накладну на акт приймання-передачі спеціалізованого лісовозу MAN TGS 33.483 та не зареєстрував її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Зазначене також відображено у нотаріально посвідчених письмових поясненнях головного бухгалтера позивача Бойчук І.М .

Отже, позивач вважає, що предмет договору №15 від 20.03.2019 позивачу не передавався, жодного доказу на спростування цього відповідачем не надано.

Крім того, позивач повідомляє, що 02.10.2020 ним подано заяву до начальника Новгород-Сіверського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про вчинення злочину, передбаченого ст. 366 Кримінального кодексу України, щодо незаконного підписання попереднім директором позивача акту приймання-передачі лісовоза без його фактичного отримання. 03.10.2020 зазначену заяву було зареєстровано та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000257.

У наданих запереченнях відповідач заперечує проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив, з таких підстав:

- додані до відповіді на відзив письмові пояснення працівників позивача за своїм змістом є заявою свідка у розумінні ст. 88 ГПК України, проте у тексті цих пояснень відсутні відомості про обізнаність особи про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та готовність прибути до суду для підтвердження своїх свідчень, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 88 ГПК України. Таким чином, відповідач вважає, що пояснення працівників позивача не є допустимими доказами в силу ст. 77 ГПК України;

- на підставі акту приймання-передачі вантажного лісовоза MAN TGS 33.483 від 27.12.2019 позивач прийняв від відповідача у користування цей лісовоз, що підтверджується підписами сторін; жодних доказів щодо наявності у ОСОБА_1 (який перебував на посаді директора н адату підписання акту) обмежень на підписання вказаного документа позивач суду не надав. Таким чином, відповідача вважає, що акт приймання-передачі від 27.12.2019 є належним та допустимим доказом фактичного передання вантажного лісовоза;

- обставини невідображення або відображення вказаної операції в податковому або бухгалтерському обліках не є предметом доказування у цій справі, оскільки не стосується предмету спору;

- позивач не надав доказів вчинення відповідачем порушення умов договору та завдання таким порушенням шкоди, який значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору;

- позивач не виконав належним чином умови договорів №15, 16 від 20.03.2019, внаслідок чого у відповідача відсутній обов`язок щодо передачі товару з а цими договорами у повному обсязі.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Державне агентство лісових ресурсів України розглянуло лист Чернігівського обласного управління лісового та мисливського господарства від 05.03.2019 №06/388 та не заперечило щодо придбання згідно з чинним законодавством ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» за рахунок власних коштів основних засобів виробництва: автомобіля-сортиментовоза MAN TGS 33.483 )2003 року випуску), обладнаного гідроманіпулятором, та причепа-сортиментовоза (2018 року випуску (лист Держлісагентства від 18.03.2019 №13-11/1972-19, а.с. 32).

20.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Переробне підприємство Біомас» (далі - Продавець) та Державним підприємством «Новгород-Сіверське лісове господарство» (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу №15 (далі - Договір №15) (а.с. 33-35).

Відповідно до п. 1.1 Договору №15 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець передає, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах розстрочення платежу товар згідно з Специфікацією (Додаток до договору №1), з правом користування Товаром з моменту оплати 40% його вартості.

Комплектація, стан та опис товару вказані в Додатку №1 даного Договору, який є його невід`ємною частиною (п. 1.2 Договору №15).

Згідно з п. 2.1, 2.2 Договору №15 ціна, кількість та асортимент вказані в специфікації (Додаток №1 до Договору). Загальна вартість Договору з ПДВ складає 2 541 548,11 грн.

За умовами п. 3.1, 3.2 Договору №15 розрахунок за Товар згідно з цим Договором відповідно до загальної вартості, зазначеної у цьому Договорі та Специфікації, здійснюється Покупцем в національній валюті України шляхом перерахування коштів у безготівковій формі оплати на поточний рахунок Продавця, з розстрочкою платежу на тринадцять місяців з моменту укладення договору. Оплата вартості Товару здійснюється Покупцем згідно з графіком платежів, доданим до Договору (Додаток №2).

Відповідно до п. 4.1.1, 4.3 Договору №15 Продавець зобов`язується надати Товар у користування протягом п`яти робочих днів з моменту 40% оплати згідно з Договором, а Покупець зобов`язується розглянути та підписати наданий Продавцем акт прийому-передачі Товару протягом трьох робочих днів з моменту його отримання. Якщо протягом цього строку Покупець не підпише Акт або не надасть свої зауваження, товар буде вважатись прийнятим і таким, що відповідає умовам цього Договору, що тягне за собою настання юридичних наслідків.

У п. 5.1 Договору №15 сторони дійшли згоди, що Покупець здійснює прийом Товару в користування у присутності представника Продавця протягом одного дня після фактичного надходження його Покупцю, що підтверджується складанням акту прийому-передачі товару.

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за даним Договором (п. 10.1 Договору №15).

Договір підписаний від імені Продавця - директором Вороніним І.С. , від імені Покупця - директором ОСОБА_1 , а підписи скріплені печатками сторін.

Також сторони Договору №15 підписали Специфікацію (Додаток №1 до Договору №15) та Графік платежів (Додаток №2 до Договору №15) (а.с. 36).

Згідно зі Специфікацією Сторони дійшли згоди про поставку Товару за Договором №15, а саме спеціалізованого вантажного лісовозу MAN TGS 33.483 у кількості 1 штука загальною вартістю 2 541 548,11 грн з ПДВ.

Відповідно до графіку платежів оплата за лісовоз здійснюється наступним чином: не пізніше 20.03.2019 - 10 000,00 грн, 29.03.2019 - 117 000,00 грн, 12.04.2019 - 140 000,00 грн, 26.04.2019 - 140 000,00 грн, 17.05.2019 - 169 106,46 грн, 31.05.2019 - 280 000,00 грн, 14.06.2019 - 280 000,00 грн, 28.06.2019 - 280 000,00 грн, 12.07.2019 - 280 000,00 грн, 26.07.2019 - 280 000,00 грн, 16.08.2019 - 280 000,00 грн, 30.08.2019 - 280 000,00 грн, 13.09.2019 - 5 441,65 грн, а усього 2 541 548,11 грн.

20.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Переробне підприємство Біомас» (далі - Продавець) та Державним підприємством «Новгород-Сіверське лісове господарство» (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу товару з розстрочкою платежу №16 (далі - Договір №16) (а.с. 37-39).

Відповідно до п. 1.1 Договору №16 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець передає, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах розстрочення платежу товар згідно з Специфікацією (Додаток до договору №1), з правом користування Товаром до моменту повної оплати його вартості.

Комплектація, стан та опис товару вказані в Додатку №1 даного Договору, який є його невід`ємною частиною (п. 1.2 Договору №16).

Згідно з п. 2.1, 2.2 Договору №16 ціна, кількість та асортимент вказані в специфікації (Додаток №1 до Договору). Загальна вартість Договору з ПДВ складає 512 893,54 грн.

За умовами п. 3.1, 3.2 Договору №16 розрахунок за Товар згідно з цим Договором відповідно до загальної вартості, зазначеної у цьому Договорі та Специфікації, здійснюється Покупцем в національній валюті України шляхом перерахування коштів у безготівковій формі оплати на поточний рахунок Продавця, з розстрочкою платежу на п`ять місяців з моменту укладення договору. Оплата вартості Товару здійснюється Покупцем згідно з графіком платежів, доданим до Договору (Додаток №2).

Відповідно до п. 4.1.1, 4.3 Договору №16 Продавець зобов`язується надати Товар у користування протягом п`яти робочих днів з моменту 40% оплати згідно з Договором, а Покупець зобов`язується розглянути та підписати наданий Продавцем акт прийому-передачі Товару протягом трьох робочих днів з моменту його отримання. Якщо протягом цього строку Покупець не підпише Акт або не надасть свої зауваження, товар буде вважатись прийнятим і таким, що відповідає умовам цього Договору, що тягне за собою настання юридичних наслідків.

У п. 5.1 Договору №16 сторони дійшли згоди, що Покупець здійснює прийом Товару в користування у присутності представника Продавця протягом одного дня після фактичного надходження його Покупцю, що підтверджується складанням акту прийому-передачі товару.

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за даним Договором (п. 10.1 Договору №16).

Договір підписаний від імені Продавця - директором Вороніним І.С., від імені Покупця - директором ОСОБА_1 , а підписи скріплені печатками сторін.

Також сторони Договору №16 підписали Специфікацію (Додаток №1 до Договору №16) та Графік платежів (Додаток №2 до Договору №16) (а.с. 40).

Згідно зі Специфікацією Сторони дійшли згоди про поставку Товару за Договором №16, а саме причепа-лісовоза у кількості 1 штука загальною вартістю 512 893,54 грн з ПДВ.

Відповідно до графіку платежів оплата за причіп-лісовоз здійснюється наступним чином: не пізніше 20.03.2019 - 5 000,00 грн, 29.03.2019 - 117 000,00 грн, 12.04.2019 - 140 000,00 грн, 29.04.2019 - 140 000,00 грн, 17.05.2019 - 110 893,54 грн.

На виконання умов Договору №15 позивач перерахував відповідачу кошти у загальному розмірі 160 000,00 грн, на підтвердження чого надав платіжні доручення №720 від 20.03.2019 на суму 10 000,00 грн, №1036 від 15.04.2019 на суму 25 000,00 грн, №1513 від 05.06.2019 на суму 25 000,00 грн, №2018 від 11.07.2019 на суму 25 000,00 грн, №2992 від 16.09.2019 на суму 25 000,00 грн, №3303 від 04.10.2019 на суму 15 000,00 грн, №3408 від 16.10.2019 на суму 10 000,00 грн, №3680 від 30.10.2019 на суму 25 000,00 грн.

На виконання умов Договору №16 позивач перерахував відповідачу кошти у загальному розмірі 155 000,00 грн, на підтвердження чого надав платіжні доручення №721 від 20.03.2019 на суму 5 000,00 грн, №1038 від 15.04.2019 на суму 25 000,00 грн, №1514 від 05.06.2019 на суму 25 000,00 грн, №2017 від 11.07.2019 на суму 25 000,00 грн, №2993 від 16.09.2019 на суму 25 000,00 грн, №3304 від 04.10.2019 на суму 15 000,00 грн, №3407 від 16.10.2019 на суму 10 000,00 грн, №3681 від 30.10.2019 на суму 25 000,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 27.12.2019 №1324, у якому у зв`язку з тяжким фінансовим становищем просив надати право користуватись спірним лісовозом згідно з Договором №15 та надати можливість змістити графік платежів за договором на термін до 31.12.2020 (а.с. 64).

У відповідь на цей лист відповідач у листі від 27.12.2019 №100 повідомив позивача про готовність передати у користування спірний лісовоз без маніпулятора до моменту повної сплати його вартості, а маніпулятор встановити протягом 30 днів з моменту повної плати суми у розмірі 2 541 548,11 грн (а.с. 65).

27.12.2019 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду до Договору №15 (далі - Додаткова угода №1, а.с. 41), відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до Договору та викласти п. 3.1, 4.1.1 в наступній редакції:

«п. 3.1. Розрахунок за Товар згідно цього Договору, відповідно до загальної вартості, зазначеної у цьому Договорі та Специфікації, здійснюється Покупцем в національній валюті України шляхом перерахування коштів у безготівковій формі оплати на поточний рахунок Продавця, з розстрочкою платежу до 06 червня 2020 року.

п. 4.1.1. Передати у користування спеціалізований вантажний лісовоз MAN TGS 33.483 без маніпулятора, до моменту повної оплати його вартості за Договором».

27.12.2019 позивач та відповідач підписали графік платежів (Додаток №1 до Додаткової угоди №1), відповідно до якого оплата за лісовоз здійснюється наступним чином: не пізніше 06.01.2020 - 397 758,02 грн, 06.02.2020 - 397 758,02 грн, 06.03.2020 - 397 758,02 грн, 06.04.2020 - 397 758,02 грн, 06.05.2020 - 397 758,02 грн, 06.06.2020 - 397 758,01 грн (а.с. 108).

Директором ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» ОСОБА_1 видано наказ №304 від 27.12.2019 «Про створення комісії по прийому-передачі», відповідно до якого для проведення прийому-передачі спеціалізованого вантажного лісовоза MAN TGS 33.483 без маніпулятора створено комісію у складі: голова комісії - головний інженер ОСОБА_2 , члени комісії: головний механік ОСОБА_3 , механік автотранспортної дільниці ОСОБА_4 , водій автотранспортної дільниці ОСОБА_5 (а.с. 135).

27.12.2019 директором ТОВ «Переробне підприємство Біомас» Вороніним І.С. (від імені Продавця) та директором ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» ОСОБА_1 (від імені Покупця) підписано акт прийому-передачі спеціалізованого вантажного лісовозу MAN TGS 33.483 без маніпулятора загальною вартістю 2 241 548,11 грн з ПДВ. У вказаному акті зазначено, що лісовоз знаходиться в технічно справному стані (а.с. 107).

Позивач вказує, що фактично цей лісовоз переданий йому не був, з приводу чого надав нотаріально посвідчені пояснення головного інженера ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» ОСОБА_2, головного механіка ОСОБА_3 та головного бухгалтера Бойчук І. М. (а.с. 136-138).

Причіп-лісовоз загальною вартістю 512 893,54 грн з ПДВ, який є предметом Договору №16, відповідачем позивачу не передавався.

04.03.2020 позивач надіслав відповідачу лист від 02.03.2020 №257, у якому, посилаючись на неспроможність сплачувати кошти за Договорами №15, №6, просив вважати ці договори розірваними та повернути перераховані кошти у розмірі 315 000,00 грн (а.с. 66).

Позивач зазначає, що відповідач відповіді на цей лист не надав, сплачені кошти за спірними договорами у розмірі 315 000,00 грн не повернув.

02.10.2020 ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» подало начальнику Новгород-Сіверського ГУ НП в Чернігівській області заяву про вчинення злочину, а саме щодо незаконного підписання 27.12.2019 директором ОСОБА_1. акту прийому-передачі спеціалізованого вантажного лісовоза MAN TGS 33.483 без його прийняття (а.с. 143).

03.10.2020 відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, за вказаною заявою внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 366 КК України (а.с. 144).

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частина 1 ст. 694 Цивільного кодексу України встановлює, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

За приписами ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 694 Цивільного кодексу України у разі невиконання продавцем обов`язку щодо передання товару, проданого в кредит, застосовуються положення статті 665 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відповідно до пункту 1 цієї статті припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

За приписами ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Щодо заявленої вимоги про розірвання договору купівлі-продажу №15 від 20.03.2019.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою позовних вимог, тобто обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про розірвання Договору №15, зазначено про непоставку відповідачем предмету цього договору - спеціалізованого вантажного лісовозу MAN TGS 33.483, чим порушено права позивача.

При цьому зі змісту позовної заяви вбачається, що вона не містить жодної норми матеріального права, якою врегульовано спірне питання, тобто норми права, на підставі якої спірний договір підлягає розірванню.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2020 у справі №904/349/19, у разі незазначення позивачем правового обґрунтування щодо спірних правовідносин, суд має застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин.

Як встановив суд, відповідно до п. 4.1.1 Договору №15, у редакції Додаткової угоди №1 від 27.12.2019, відповідач зобов`язався передати позивачу у користування спеціалізований вантажний лісовоз MAN TGS 33.483 без маніпулятора, до моменту повної оплати його вартості за Договором.

Тобто непоставка предмету Договору №15, на яку посилається позивач, є істотним порушенням умов цього договору

Розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною врегульовано у ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

При цьому істотним є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі 905/1353/19.

Оцінюючи наявність істотного порушення відповідачем умов спірного договору суд встановив, що відповідно до п. 4.3 Договору №15 Покупець зобов`язується розглянути та підписати наданий Продавцем акт прийому-передачі Товару протягом трьох робочих днів з моменту його отримання. Якщо протягом цього строку Покупець не підпише Акт або не надасть свої зауваження, товар буде вважатись прийнятими і таким, що відповідає умовам цьому Договору, що тягне за собою настання юридичних наслідків.

За умовами п. 5.1 Договору №15 Покупець здійснює прийом Товару в користування у присутності представника Продавця протягом одного дня після фактичного надходження його Покупцю, що підтверджується складанням акту прийому-передачі товару.

27.12.2019 директором ТОВ «Переробне підприємство Біомас» Вороніним І.С. (від імені Продавця) та директором ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» ОСОБА_1. (від імені Покупця) підписано акт прийому-передачі спеціалізованого вантажного лісовозу MAN TGS 33.483 без маніпулятора загальною вартістю 2 241 548,11 грн з ПДВ.

Доказів надання позивачем будь-яких зауважень щодо товару суду не надано.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що 27.12.2019 у ОСОБА_1 були припинені повноваження директора, але будь-яких доказів на підтвердження цього суду не надано.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 87 Цивільного кодексу України установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

У статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом (ч. 1 ст. 88 ЦК України).

Відповідно до п. 8.1, 8.4 Статуту ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство», затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України 12.04.2017 №121, органом управління підприємства є його директор. Директор підприємства укладає договори, видає довіреності, відкриває в установах банку розрахункові та інші рахунки.

Статут ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» не містить обмежень щодо повноважень директора у представництві інтересів підприємства, зокрема в укладанні господарських договорів, підписанні актів приймання-передачі майна.

Інших доказів стосовно відсутності у директора позивача ОСОБА_1 повноважень на підписання акту прийому-передачі спеціалізованого вантажного лісовозу MAN TGS 33.483 від 27.12.2019 позивач суду не надав.

З огляду на викладене, непідписання акту прийому-передачі членами комісії не несе жодних юридичних наслідків для продавця товару.

Щодо доводів позивача про те, що спірний лісовоз фактично не був переданий ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» та наданих доказів на підтвердження цього, а саме нотаріально посвідчених пояснень головного інженера ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» ОСОБА_2, головного механіка ОСОБА_3. та головного бухгалтера Бойчук І. М. суд зазначає наступне.

Одним із видів доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність спірних обставин є показання свідка (ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Вимоги щодо заяви свідка встановлені у ст. 88 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Проте письмове пояснення не є тотожним заяві свідка. Крім того, такі пояснення не містять підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що подані позивачем пояснення головного інженера ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» ОСОБА_2, головного механіка ОСОБА_3. та головного бухгалтера Бойчук І. М. не можуть вважатись допустимими доказами, а відтак не приймаються судом до уваги.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача про те, що спірний лісовоз фактично не був переданий ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» як необґрунтовані та недоведені належними та допустимими доказами.

Отже, відповідач фактично виконав взяті на себе зобов`язання за Договором №15 та передав позивачу спеціалізований вантажний лісовоз MAN TGS 33.483 без маніпулятора у день підписання Додаткової угоди №1 відповідно до умов п. 4.1.1, 4.3, 5.1 Договору №15.

З положень ч. 3 ст. 694 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України слідує, що невиконання продавцем обов`язку щодо передання товару, проданого в кредит, дає продавцю право розірвати договір купівлі-продажу шляхом односторонньої заяви про відмову від договору.

Підписання акту прийому-передачі майна від 27.12.2019 з боку ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство», скріплення його печаткою цього підприємства, свідчить про участь позивача у такій господарській операції, а відтак і отримання товару за Договором №15.

Таким чином, позивач не надав суду належних і допустимих доказів допущення істотного порушення відповідачем умов Договору №15, яке полягає у непоставці спірного лісовозу.

Як зазначили директор відповідача та директор позивача у підготовчому судовому засіданні у порядку уточнення спірних обставин та визнавалось ними під час розгляду справи по суті, що відображено у протоколах судових засідань, цей лісовоз на теперішній час знаходиться на якійсь СТО через певні несправності.

Суд був позбавлений можливості дослідити детально такі обставини, оскільки більш точної інформації та відповідних доказів жоден із учасників суду не надав. При цьому, як зазначив безпосередньо директор позивача, він особисто бачив цей лісовоз, позивач має відповідний доступ до нього, проте через суттєві несправності позбавлений реальної можливості ним користуватись; через це між сторонами порушувалось питання відповідного урегулювання, у тому числі суттєвого зниження ціни.

Відповідно до ч. 1 ст. 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Разом з тим, такі обставини та правові норми не слугували обґрунтуванням позовних вимог, а тому не можуть бути підставами для їх задоволення.

Щодо доводів відповідача про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення директором ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за заявою позивача щодо незаконного підписання 27.12.2019 акту прийому-передачі спеціалізованого вантажного лісовоза MAN TGS 33.483 без його прийняття суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, підтвердженням вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення є обвинувальний вирок, ухвалений судом.

Наявність кримінального провадження стосовно колишнього директора позивача ОСОБА_1 щодо незаконного підписання акту прийому-передачі майна не може свідчити про вчинення ним такого кримінального правопорушення.

Оскільки відповідач передав позивачу товар у визначений Договором №15 строк, суд доходить висновку про відсутність підстав для розірвання цього договору.

Відтак позовна вимога про розірвання Договору №15 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо заявленої вимоги про розірвання договору купівлі-продажу №16 від 20.03.2019.

Позовна заява також не містить норм матеріального права, на підставі яких позивач просить розірвати Договір №16.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою позовних вимог, тобто обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про розірвання Договору №16, зазначено про те, що використання предмету Договору №16 прямо залежить від наявності предмету Договору №15, оскільки позивач мав намір придбати причеп-лісовоз саме з метою його подальшого використання зі спеціалізованим вантажним лісовозом MAN TGS 33.483.

Тобто у цьому випадку позивач зазначає про істотну зміну обставин, а відтак при вирішенні питання про розірвання спірного договору підлягають застосуванню норми ст. 652 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути змінений з підстав визначених частиною четвертою цієї статті за одночасної наявності таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

При цьому за ч. 4 зазначеної статті зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У вирішенні питання про наявність підстав для внесення змін до договору на підставі наведеної статті в межі дослідження у справі входить з`ясування усіх обставин, якими сторони керувались, укладаючи цей договір, а також надання їм правової оцінки щодо обставин, які істотно змінились, та наслідком чого може бути зміна умов договору. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 904/9906/17.

Таким чином, за змістом наведених законодавчих положень зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин в судовому порядку, як і розірвання договору з цих підстав, виходячи з принципу свободи договору, є винятковими заходами, що застосовуються за наявності підтвердження дійсної істотної зміни обставин, з яких виходили сторони, укладаючи цей правочин.

Оскільки судом встановлено здійснення відповідачем поставки позивачу предмету Договору №15, суд доходить висновку, що позивач не довів належними і допустимими доказами неможливість використання предмету Договору №16, а отже і не довів істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

За наведених обставин, позовна вимога про розірвання Договору №16 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 315 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Згідно з ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Проте, оскільки суд дійшов висновку про те, що відповідач не порушив взятих на себе зобов`язань за Договорами №15, №16 та про відсутність підстав для розірвання цих договорів відповідно до ст. 651, 652 Цивільного кодексу України, позовна вимога про стягнення з відповідача перехованих за цими договорами коштів у розмірі 315 000,00 грн є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, позивач несе усі негативні наслідки, пов`язані з наданням неналежних і недопустимих доказів.

Оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про більшу вірогідність наданих відповідачем доказів на спростування обставин, викладених позивачем.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищенаведені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Оскільки у позові відмовлено, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 11.01.2021.

Суддя В. В. Шморгун