РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/903/20

Господарський суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Федоренко Ю.В., секретаря судового засідання Сиворакша Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Укртепло Чернігів

вул.Дмитрівська, буд. 18/24, м.Київ, 01054

до відповідача: Комунального некомерційного підприємства Сосницька центральна районна лікарня Сосницької районної ради

вул.Якова Скидана, буд. 5/3, смт.Сосниця, 16100

про стягнення 1569455,30 грн

Представники сторін:

від позивача: Августинович Р.В. адвокат.

від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

Позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю Укртепло Чернігів подано позов про стягнення з відповідача - Комунального некомерційного підприємства Сосницька центральна районна лікарня Сосницької районної ради 1569455,30грн., в т.ч. заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 1503463,83грн., 12920,06грн. 3% річних, 53071,41грн. пені. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору №07/02/20 УТЧ про закупівлю теплової енергії від 25.02.2020.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.10.2020 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/903/20, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 02 листопада 2020 року о 10:00.

Ухвалу про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 13.10.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 626.

В судовому засіданні 02.11.2020 винесено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 25.11.2020 на 10:00 з викликом в представника позивача.

Ухвалою від 02.11.2020 судом викликано в судове засідання, яке відбудеться 25 листопада 2020 р. о 10:00 позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Укртепло Чернігів.

20.11.2010 від відповідача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву №900 від 18.11.2020, в якому просить поновити процесуальні строки для подання відзиву у справі №927/903/20, вказуючи, що дана необхідність виникла у зв`язку з тим, що стався збій в роботі Укрпошти і ухвала про відкриття провадження у справі була вкинута в поштовий ящик загальної кореспонденції 20.10.2020, а не вручена особисто під підпис, тому отримав її відповідач 27.10.2020.

20.11.2010 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №898 від 18.11.2020, в якому з позовними вимогами погодився частково та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в часині нарахування пені та 3% річних, так як прострочення заборгованості виникли з обставин, які не залежать від волі відповідача. Відповідач зазначив, що заборгованість перед позивачем виникла, коли заклад фінансувався з медичної субвенції та коштів місцевого бюджету.

В судовому засіданні 25.11.2020 постановлено ухвалу про задоволення клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для подання відзиву. Відзив залучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 25.11.2020 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.12.2020 о 11:30.

В судовому засіданні 07.12.2020 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 22.12.2020.

В судовому засіданні 22.12.2020 судом не прийнято до розгляду клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки вказане клопотання не містить електронного цифрового підпису.

22.12.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд встановив.

25.02.2020 між ТОВ «Укртепло Чернігів» (теплопостачальна організація) та КНП «Сосницька центральна районна лікарня» Сосницької районної ради (споживач) укладено договір № 07/02/20 УТЧ, відповідно до 1.1 якого теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання надати споживачеві теплову енергію згідно Державного класифікатора продукції та послуг: ДК021:2015 код СРV09320000-8 Пара, гаряча вода та пов`язана продукція (теплова енергія), а споживач зобов`язується прийняти та своєчасно оплачувати отриману теплову енергію.

Згідно п.1.2, 1.4 договору вартість та кількість фактично відпущеної теплової енергії споживачу встановлюється на підставі показань приладів обліку теплової енергії, а вразі їх відсутності або не коректної роботи розраховується згідно Постанови КМУ від 03.10.2007 №1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією», КТМ 204 України 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні», що затверджені Держжитлокомунгоспом України від 14.12.93р.

Взяття зобов`язань за договором виникають з дати прийняття до виконання бюджетних призначень (п.1.5 договору).

Відповідно до п.3.1 договору ціна договору становить 499564грн., в т.ч. ПДВ.

Згідно п.4.1-4.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. В кінці розрахункового періоду або в інший термін за домовленістю сторін, теплопостачальна організація надсилає споживачу акт приймання-передачі теплової енергії за фактично спожиту теплову енергію протягом розрахункового періоду.

Акт приймання-передачі теплової енергії є підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією, які здійснюються протягом 15 календарних днів з моменту поставки теплової енергії (п.4.3 договору).

Строк постачання теплової енергії до 30.04.2020 року (п.5.1 договору).

Згідно п.10.1 він набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін, відповідно до п.3 ст.631 ЦК України поширює дію відносини, що фактично склалися між сторонами, а саме з 01.01.2020 і діє до 30.04.2020 включно.

Дія цього договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в даному договорі, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку (п.10.2 договору).

Відповідно до п.10.4 договору він припиняє свою дія, зокрема, у випадку закінчення строку, на який він був укладений.

25.02.2020 сторони підписали Додаток №1 до договору про постачання теплової енергії №07/02/20 УТЧ від 25.02.2020, в якому визначили права та обов`язки сторін та їх відповідальність.

Також сторонами підписано Додаток №2 до договору №07/02/20 УТЧ від 25.02.2020 Температурний графік на котельні.

02.03.2020 сторони підписали Додаткову угоду №1 до договору про постачання теплової енергії №07/02/20 УТЧ від 25.02.2020, в якій зменшили суму договору на 101834,20грн. і відповідно внесли зміни до п.3.1 договору: ціна договору становить 397729,80грн.

Згідно Акту приймання-передачі теплової енергії №5 від 02.03.2020, який підписаний та скріплений печатками сторін, позивач поставив за договором №07/02/20 УТЧ від 01.01.2020, а відповідач прийняв теплової енергії на загальну суму 499564,00грн.

Згідно Акту приймання-передачі теплової енергії №16 від 11.06.2020, який підписаний та скріплений печатками сторін, позивач поставив, а відповідач прийняв теплової енергії на загальну суму 1401629,63грн. В акті не зазначено, що вказаний у ньому об`єм теплової енергії було поставлено відповідачу за договором №07/02/20 УТЧ від 25.02.2020.

Відповідачем проведено оплати за отриману теплову енергію 04.03.2020 213766,52грн. та 24.03.2020 183963,28грн., що підтверджується виписками банку, які додані до позовної заяви.

Згідно Акту звірки розрахунків станом на 31.08.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 1503463,83грн.

Позивачем направлено відповідачу претензію №9 від 01.09.2020 про сплату заборгованості на суму 1503463,83грн., яка отримана відповідачем 03.09.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати теплової енергії, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 1503463,83грн.

Позивачем нараховано відповідачу 12920,06грн. 3% річних за період з 17.03.2020 по 01.10.2020, 53071,41грн. пені за період з 17.03.2020 по 01.10.2020.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За приписами ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п.18 Постанови КМУ №630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Дослідивши умови договору №07/02/20 УТЧ про закупівлю теплової енергії від 25.02.2020, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був розрахуватися за отриману теплову енергію згідно Акту приймання-передачі теплової енергії №5 від 02.03.2020 до 17.03.2020 включно.

Відповідач згідно платіжного доручення №926 від 03.03.2020 перерахував позивачу 213766,52грн та згідно платіжного доручення №949 від 23.03.2020 183963,28грн.

Таким чином, заборгованість за поставлену теплову енергію згідно Акту приймання-передачі теплової енергії №5 від 02.03.2020 становить 101834,20грн.

Договір №07/02/20 УТЧ про закупівлю теплової енергії від 25.02.2020 припинив свою дію 30.04.2020.

Поставка теплової енергії згідно Акту приймання-передачі теплової енергії №16 від 11.06.2020 була здійснена позивачем після припинення дії договору №07/02/20 УТЧ від 25.02.2020 та без укладання нового договору, що підтверджують і позивач, і відповідач.

У постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 6-582цс15 наведено правову позицію, згідно з якою позов про стягнення вартості теплової енергії підлягає задоволенню, якщо підтверджено, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Враховуючи приписи Постанови КМУ №630 від 21.07.2005 року відповідач повинен був розрахуватися за отриману теплову енергію згідно Акту приймання-передачі теплової енергії №16 від 11.06.2020 до 20.07.2020 включно.

Як свідчать матеріали справи, відповідач за отриману теплову енергію в повному обсязі не розрахувався. Заборгованість відповідача на день розгляду справи становить 1503463,83грн., що підтверджується Актом звірки розрахунків, який підписаний сторонами і копія якого додана до матеріалів справи (а.с.28).

З урахуванням наявності між сторонами фактичних договірних відносин щодо постачання теплової енергії, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 1503463,83грн.

Згідно з ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 ст.218 ГК України та ст.617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.547 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно з Законом України від 17.03.2020

№ v0406729-20 до 1 липня 2020 року зупинено дію пункту 10 частини другої та пункту 2 частини четвертої статті 7 та частини першої статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Вказаний Закон набрав законної сили 18.03.2020.

Отже, за період з 18.03. по 01.07.2020 зупинено дію ч.1 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і нарахована за цей час позивачем пеня стягненню не підлягає.

Позивач просить стягнути з відповідача 53071,41грн. пені за період з 17.03.2020 по 01.10.2020.

Згідно п.4.7 договору в разі несвоєчасної оплати за використану теплову енергію, споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, на момент оформлення платіжного доручення, за кожний день прострочки в оплаті від нарахованої суми.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, суд доходить висновку, що розмір пені за період з 02.07.2020 по 18.09.2020 становить 2604,28 грн. В іншій частині пеня розрахована з порушенням чинного законодавства, а саме: позивачем не вірно визначено строки виникнення заборгованості по акту №5 від 02.03.2020 та не враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, зупинення дії ч.1 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Нарахування ж пені на суму заборгованості по акту №16 від 11.06.2020 є безпідставним, оскільки між сторонами не укладено письмового договору на поставку теплової енергії в обсягах і на суму визначених у вказаному акті і не досягнуто згоди щодо відповідальності за порушення виконання зобов`язань.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, що не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Згідно з частиною першою статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №910/11733/18.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, від 30.05.2019 у справі №916/2268/18.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги що відповідач здійснює господарську некоменційну, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку (п.1.5 Статуту відповідача), відсутність належного фінансування відповідача, відсутністю збитків у позивача, суд дійшов до висновку про зменшення розміру пені до 1% від розрахованої судом суми, в зв`язку з чим на користь позивача судом стягується 26,04 грн пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 12920,06грн. 3% річних за період з 17.03.2020 по 01.10.2020.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, обов`язок оплатити основний борг, а також обов`язок оплатити нараховані на основний борг три відсотки річних, є похідними один від одного зобов`язаннями, хоча і є взаємопов`язаними між собою; крім того, норми цивільного законодавства не ставлять в залежність одночасність вимог кредитора на стягнення з боржника основної заборгованості від одночасності права вимоги на стягнення трьох відсотків річних у зв`язку з простроченням основного грошового зобов`язання.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних ґрунтуються на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок розміру відсотків річних, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 10130,00грн., оскільки при здійсненні нарахування 3% річних позивачем не враховано строки виникнення заборгованості по кожному акту приймання-передачі теплової енергії.

За нормами ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст.525, 526 Цивільного кодексу України, взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманої теплової енергії не виконав, суд з урахуванням вищезазначеного, доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення боргу в сумі 1503463,83грн., в частині стягнення пені в сумі 26,04грн., в частині стягнення 3% річних в сумі 10130,00грн.

Сплачений позивачем судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам у відповідності до ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 232-233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Сосницька центральна районна лікарня Сосницької районної ради, вул.Якова Скидана, буд. 5/3, смт.Сосниця, 16100, код 02006515 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Укртепло Чернігів, вул.Дмитрівська, буд. 18/24, м.Київ, 01054, код 39353432, 1 503 463,83 грн боргу, 26,04 грн пені, 10 130,00 грн 3% річних, 22 704,30 грн судового збору

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 30.12.2020.

Суддя Ю.В. Федоренко