ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. м. Київ Справа № 911/2581/14 (911/2410/20)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянув у судовому засіданні

позовну заяву ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар», с. Крушинка Васильківського району Київської області

про витребування майна

у відокремленому провадженні в межах справи №911/2581/14

про банкрутство Закритого акціонерного товариства «Макарово» (08004, Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, буд. 43, ідентифікаційний код 33801524)

У засіданні суду брали участь сторони:

позивач (ліквідатор): Гладій О.В. (посвідчення від 28.02.2013 №203) ;

відповідач: Діденко Ю.О. (посвідчення адвоката КВ 5763 від 30.06.2016, довіреність №OV-07/10/20-2624 від 07.10.2020), Ботвінцев Г.А. (посвідчення адвоката №5764/10 від 30.08.2016, довіреність №OV-07/10/20-2626 від 07.10.2020)

за участю:

представника кредитора (ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп фактор»): Артамонова К.А. (довіреність №19/11 від 19.11.2020, паспорт МЕ428652 від 23.06.2004);

представника ПрАТ «Малинове»: Абіомов О.Ю. (посвідчення адвоката №0940 від 14.07.2017, довіреність MAL-19/08/20-2121 від 19.08.2020)

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 19.08.2020 ліквідатор Закритого акціонерного товариства «Макарово» Цвітненко Д.М. (далі-позивач, ЗАТ «Макарово») звернувся до Господарського суду Київської області (далі - суд) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар» (далі-відповідач, ТОВ «Овостар»), в якій просить витребувати з володіння останнього на користь ЗАТ «Макарово»: цілісний майновий комплекс загальною площею 8 276,00кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Київська, 43, який в цілому складається з 12 будівель; земельну ділянку, кадастровий номер :00:003:0008, загальною площею 4,9293га, розташованої за адресою: Київська область, Макарівський район, с.Калинівка, вул.Київська, 43, на якій розташований майновий комплекс; комплект обладнання для переробки курячих яєць у комплектації наведеній у протоколі проведення аукціону з реалізації арештованого майна, що є власністю ЗАТ «Макарово» №00-0026/12 від 04.02.2013, який знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с.Калинівка, вул.Київська, 43.

Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст. 16, 216, 328, 387, 388 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) та зазначає, що рішенням суду від 17.10.2014 у справі №911/4822/13, яке набрало законної сили, визнано недійсними результати проведених 04.02.2013 прилюдних торгів/аукціону з реалізації належного позивачу майна. Вказує, що рішенням суду встановлено, що майно вибуло з володіння ЗАТ «Макарово» поза його волею, а позивач не виражав своєї волі на його відчуження та самостійно не реалізував свого права на розпорядження своїм майном, шляхом його відчуження третім особам. Вважає, що зазначене є підставою для витребування відповідного майна з чужого незаконного володіння.

1.2. Відповідач скористався наданим йому правом ст.178 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) та подав відзив на позовну заяву від 24.09.2020 в якому просить у задоволені позову відмовити повністю. Зазначає, що судом вже були розглянуті позовні вимоги ЗАТ «Макарово» до власника майна добросовісного набувача (ТОВ «Рейкон» - переможець прилюдних торгів) про витребування цього майна на користь позивача і судами всіх інстанцій прийнято рішення про відмову у задоволенні таких вимог. Вважає, що незважаючи на те, що майно належить ТОВ «Овостар» це не дає підстави позивачу для звернення з повторним, аналогічним позовом про витребування майна. Зазначає про неможливість витребування майна від добросовісного набувача, оскільки останнє було придбане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Додатково вказує, що майно, що є предметом застави (іпотеки) та продане на прилюдних торгах, не є таким, що вибуло з володіння боржника поза його волею.

1.3. Позивач скористався своїм правом встановленого ст.166 ГПК Україна та надав відповідь на відзив від 12.10.2020, в якому зазначив, що посилання відповідача на відповідне рішення суду не може бути підставою для відмови у позові, оскільки останнє прийнято за участі інших юридичних осіб, а також в межах вказаної справи надано правову оцінку правовідносинам, які відрізняються від обставин даної справи. Вважає, що у зв`язку із визнанням торгів недійними, існують всі правові підстави для поновлення майнових прав ЗАТ «Макарово» шляхом витребування майна від добросовісного набувача, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

1.4. Відповідач на підставі ст. 167 ГПК України надав суду заперечення на відповідь на відзив від 16.10.2020, яка за своїм змістом є аналогічною змісту відзиву на позовну заяву. Додатково зазначає, що внаслідок невиконання кредитних зобов`язань ЗАТ «Макарово», охоронювані законом права щодо спірного майна набув ПАТ КБ «Надра» як іпотеко- та заставодержатель майна за рахунок якого може задовольнити вимоги.

Крім того, 16.10.2020 відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.131).

2. Процесуальні дії у справі

2.1. Ухвалою суду від 04.09.2020, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 26.08.2020, зокрема, відкрито провадження в межах справи про банкрутство, призначено підготовче засідання на 19.10.2020.

Ухвалою суду від 19.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 09.11.2020.

2.2. Ухвалою суду від 09.11.2020 відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп фактор» про повернення розгляду справи на стадію підготовчого провадження у зв`язку із необхідністю розгляду питання щодо залучення ТОВ «Фінансова компанія «Фінгруп фактор» у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

На підставі ст.216 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву до 30.11.2020.

2.3. На підставі ст. 233 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

3.1. Відповідно до ч. 6 ст.12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (з 21.10.2019 Кодексом України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII).

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

3.2.Так, рішенням Господарського суду Київської області від 18.04.2012 у справі №26/058-11 стягнуто з ЗАТ «Макарово» на користь ПАТ «КБ «Надра» 17 510 726,27грн заборгованості за кредитом, 7 150 925,89грн заборгованості за процентами, 173 802, 66грн пені за порушення строку сплати кредиту, 109 249,12грн пені за порушення сплати процентів, 1 629 141,94грн інфляційних витрат за порушення сплати кредиту, 597 101,13грн інфляційних витрат за порушення сплати процентів, 25 500,00грн державного мита, 236,00грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

03.05.2012 судом видано наказ про примусове виконання вищезазначеного рішення.

Крім того, рішенням суду від 10.05.2012 у справі № 26/064-11 стягнено з ЗАТ «Макарово» на користь ПАТ «КБ «Надра» 1 400 513,23грн заборгованості за кредитом в Євро, 405 564,63грн заборгованості за процентами в Євро, 8 684 238,15грн заборгованості за кредитом у гривні, 3 969 860,20грн заборгованості за процентами у гривні, 1 240 451,53грн інфляційної складової боргу, 25 500,00грн державного мита, 236,00грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

28.05.2012 судом видано наказ про примусове виконання вищезазначеного рішення.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень ДВС України перебувало зведене виконавче провадження №33719968 з примусового виконання наказів №26/058-11 та №26/064-11, виданих судом про стягнення з ЗАТ «Макарово» на користь ПАТ «КБ «Надра» грошових коштів.

28.12.2012 між Державною виконавчою службою України (ДВС України) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Еліт Сервіс» (ТОВ «ТД Еліт Сервіс») укладений договір №00-0026/12 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), аукціону з реалізації арештованого рухомого майна.

04.02.2013 у відповідності до протоколів №00-0026/12-1, №00-0026/12-2, №00-0026/12 від 04.02.2013 (а.с.9-12), ТОВ «ТД Еліт Сервіс» проведено прилюдні торги/аукціон з реалізації майна ЗАТ «Макарово», переможцем яких було визнано ТОВ «Рейкон». Кошти від реалізації вказаного майна були перераховані на спеціальний рахунок ДВС України.

08.02.2013 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС складені акти про реалізацію предмета іпотеки №32766964-1/9, №32766964-2/9 та акт про проведений аукціон №32766964-3/9.

На підставі вказаних актів державного виконавця, затверджених 08.02.2013, начальником відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, 22.02.2013 приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. відповідачу було видано правовстановлюючі документи на майно, придбане при проведенні прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: свідоцтво про придбання ТОВ «Рейкон» цілісного майнового комплексу, який знаходиться за адресою: село Калинівка Макарівського району Київської області, вулиця Київська, будинок 43, що складається із 12 будівель; свідоцтво про придбання ТОВ «Рейкон», земельної ділянки площею 4,9293 га; свідоцтво про належність ТОВ «Рейкон» рухомого майна - комплекту обладнання для переробки курячих яєць. Інформацію про речові права ТОВ «Рейкон» на майновий комплекс та земельну ділянку внесено до державного реєстру речових прав (зазначені обставини встановлені у рішенні Господарського суду м. Києва від 13.08.2015 у справі 911/2419/15).

Рішенням суду від 17.10.2014 у справі №911/4822/13 (а.с.13-16), залишеного без змін постановою Вищого господарського суду України від 30.03.2015, зокрема, визнано недійсними результати проведених 04.02.2013 прилюдних торгів/аукціону з реалізації належного боржнику майна цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Київська, 43, земельної ділянки за кадастровим номером :00:003:0008, загальною площею 4,9293га, на якій розташований майновий комплекс та комплект обладнання переробки, оформлених протоколами №00-0026/12-1, №00-0026/12-2, №00-0026/12 від 04.02.2013 та затверджених актами державного виконавця: №32766964-1/9, №32766964-2/9, №32766964-3/9 від 08.02.2013. Підставою для визнання недійсних результатів прилюдних торгів/аукціону є те, що організатор торгів після втрати відповідних повноважень та виключення з переліку спеціалізованих організацій, що мали право здійснювати реалізацію арештованого майна, провів відповідні торги/аукціон.

Обставини, встановлені рішенням суду від 17.10.2014 у справі №911/4822/13, неодноразово були підставою для подання інших судових позовів ініційованих ЗАТ «Макарово», а саме: у справі №911/2419/15 про визнання недійсним свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації права власності, виданих та зареєстрованих за ТОВ «Рейкон» (рішення Господарського суду м.Києва від 13.08.2015, залишеного у силі постановою Вищого господарського суду України від 29.12.2015, а.с.73-79); у справі №911/706/16 про витребування відповідного майна від ТОВ «Рейкон» (рішення суду від 19.05.2016, залишеного у силі постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016, а.с.64-72); у справі №370/401/17 про скасування нотаріальних дій (рішення Макарівського районного суду Київської області від 14.06.2017, залишеного у силі постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.03.2018, а.с.80-83). За результатами розгляду відповідних позовів судами було відмовлено ЗАТ «Макарово» у їх задоволенні.

3.3. Водночас, ухвалою суду від 30.03.2016 у справі №911/2581/14, яка залишена у силі постановами Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 та Вищого господарського суду України від 11.10.2016, зокрема, порушено провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Макарово» за заявою ПАТ «КБ «Надра», визнано останнього кредитором боржника з безспірними грошовими вимогами у розмірі 66 172 862,80 грн.

Із змісту зазначеної ухвали вбачається, що під час прийняття останньої судом взято до уваги рішення суду від 17.10.2014 у справі №911/4822/13 та встановлено, що майновий комплекс та земельна ділянка, які були предметом договору іпотеки та в подальшому були реалізовані на прилюдних торгах не є власністю ЗАТ «Макарово». Крім того, кошти від реалізації вказаного майна, які було перераховано на рахунок ПАТ «КБ «Надра» в рахунок часткового погашення заборгованості боржника, банком повернуті покупцю ТОВ «Рейкон» не були, більше того вимога, претензія або заява щодо повернення таких коштів також відсутні, що підтвердив присутній в судовому засіданні представник банку. За таких обставин, ураховуючи, що цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, село Калинівка, вулиця Київська, 43; земельна ділянка, кадастровий номер :00:003:0008 загальною площею 4,9293 га, на якій розташований майновий комплекс та комплект обладнання для переробки, станом на дату судового засідання, не є власністю боржника, вказане майно не може забезпечувати вимоги ПАТ «КБ «Надра» у даній справі.

Постановою суду від 29.11.2017 у справі №911/2581/14 боржника - ЗАТ «Макарово» визнано банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі-КГС ВС) від 02.06.2020 у справі №911/2581/14 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 та ухвалу суду від 29.05.2019 щодо закриття провадження у справі у зв`язку із затвердженням звіту та ліквідаційного балансу боржника, та передано її для розгляду до Господарського суду Київської області зі стадії ліквідаційної процедури. Як зазначено у постанові касаційної інстанції судами під час розгляду цієї справи було встановлено наявність судових справ та результат їх розгляду, ініційованих Головою ліквідаційної комісії ЗАТ «Макарово» Ігнатенком С.Б. з метою застосування наслідків визнання недійсними прилюдних торгів проведених 04.02.2013 та повернення цілісного майнового комплексу у власність боржника (№ 911/2419/15 (визнання недійсним свідоцтва на право власності на нерухоме майно - цілісно-майновий комплекс загальною площею 8 276 м2, визнання недійсним свідоцтва на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва на право власності на комплект обладнання для переробки курячих яєць у комплектації, про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - цілісно-майновий комплекс загальною площею 8 276 кв.м.), №911/706/16 (витребування майна з чужого незаконного володіння від ТОВ «Рейкон» цілісно-майнового комплексу загальною площею 8 276 кв. м.), № 370/401/17 (скасування нотаріальних дій з видачі свідоцтва про придбання майнового комплексу з публічних торгів).

3.4. 02.08.2018 між ТОВ «БВВ Еквипмент» (продавець) та ТОВ «Овостар» (покупець) укладений договір купівлі-продажу обладнання №02/08-18 відповідно до п.1.1. якого продавець продає (передає у власність), а покупець купує (приймає у власність) рухоме майно комплект обладнання для переробки курячих яєць (а.с.112-116).

02.08.2018 між ТОВ «БВ Трейдінг» (продавець) та ТОВ «Овостар» (покупець) укладені договори купівлі-продажу: земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0008, загальною площею 4,9293га; цілісного майнового комплексу, який розташований за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул.Київська, 43 (а.с.117-130). Зазначені договори нотаріально посвідчені та зареєстровані в установленому ст.210 ЦК України порядку. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна станом на 19.08.2020 власником зазначеного майна є ТОВ «Овостар» (а.с.17-21).

Доказів, які б спростовували зазначені обставини учасниками справи суду надано не було.

4. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

4.1. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається та учасниками справи не заперечується, що до реалізації спірного майна на прилюдних торгах/аукціоні, останнє належало ЗАТ «Макарово» на праві власності. Зазначена обставина неодноразово підтверджена відповідними рішення суду, які наявні у матеріалах справи (а.с.13-16, 64-83).

4.2. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України та ст.20 Господарського кодексу України кожна особа/суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного/господарського законодавства.

За змістом ст.ст. 319, 321 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Водночас, як зазначалось вище, ухвалою суду від 30.03.2016 у справі №911/2581/14 порушено провадження у справі про банкрутство ЗАТ «Макарово» та постановою суду від 29.11.2017 визнано боржника банкрутом, у зв`язку з чим розгляд даного спору повинен здійснюватися із урахуванням положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Водночас, під час розгляду зазначеної справи про банкрутство, 21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства № 2597-VIII від 18.10.2018 (далі-Кодекс), відповідно до п. 4 Перехідних положень якого, установлено що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

З дня введення в дію цього Кодексу визнається таким, що втратив чинність Закон про банкрутство (абз. 2 п. 2 Перехідних положень Кодексу).

Проаналізувавши зазначене, суд дійшов висновку, що перехід від регулювання передбаченого Законом про банкрутство до регулювання передбаченого Кодексом здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справи про банкрутство відповідно до положень Кодексу.

Як зазначалось вище, постановою КГС ВС від 02.06.2020 вирішено, зокрема, передати справу №911/2581/14 до суду на стадію ліквідаційної процедури боржника, а тому провадження у даній справі здійснюється з урахуванням положень Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.61 Кодексу ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, формує ліквідаційну масу, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

У свою чергу, як визначено ч.1 ст.62 Кодексу усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Згідно із ч.2 ст.7 Кодексу господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, розгляд спорів щодо повернення до ліквідаційної маси майна, відчуженого з аукціону, результати якого в подальшому визнано недійсними в судовому порядку, законодавцем віднесено до підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, оскільки результат розгляду такого спору пов`язаний з формуванням активів боржника та зачіпає права та інтереси кредиторів на задоволення їх визнаних судом вимог до боржника за рахунок майна, яке може бути повернено до ліквідаційної маси банкрута у разі задоволення віндикаційного позову про витребування майна банкрута з чужого незаконного володіння третіх осіб в порядку ст.387 та ст.388 ЦК України.

Зазначений висновок суду спростовує твердження відповідача, що витребування майна на корить позивача не призведе поновлення прав останнього, адже не зробить можливим вільне володіння, користування та розпорядження цим майном.

Так, ст.387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпний перелік підстав для витребування майна від добросовісного набувача.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених, зокрема, ст.387 та ст.388 ЦК України.

Ураховуючи зазначене, твердження відповідача щодо невірно обраного позивачем способу захисту, судом до уваги не приймається, оскільки ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є саме звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великою Палати Верховного Суду від 14.11.2018 №183/1617/18).

Із матеріалів справи вбачається та учасниками справи не заперечується, що ТОВ «Овостар» у розумінні ч.1 ст. 388 ЦК України є добросовісним набувачем спірного майна, який придбав відповідне майно за відплатними договорами у ТОВ «БВ Трейдінг» та ТОВ «БВВ Еквипмент» (а.с.112-130), які на час укладення відповідних договорів купівлі-продажу, зокрема, земельної ділянки та цілісного майнового комплексу відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта були вказані як власники зазначеного майна.

Доказів, які б вказували на те, що, зокрема, відповідач-покупець знав чи міг знати, що майно реалізується особами, які не мають право на його відчуження у зв`язку з набуттям майна за недійсним правочином учасниками справи суду надано не було.

Водночас, важливим є також урахування порядку відчуження витребуваного майна, оскільки, ч.2 ст. 388 ЦК України передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові КГС ВС від 30.04.2020 № 908/61/13-г).

Суд вважає, що в особи, яка придбала майно у зв`язку з її продажем у порядку, встановленому для виконання судових рішень, витребування майна не допускається, хоча б воно і вибуло з володіння власника поза його волею.

Отже, ч.2 ст.388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц).

Як зазначалось вище, відповідне майно було придбано ТОВ «Рейкон» на прилюдних торгах/аукціону з реалізації належного боржнику майна на виконання органом виконавчої служби відповідних рішень суду. Оскільки майно придбавалось набувачем у порядку, встановленому для виконання судового рішення на прилюдних торгах у порядку здійснення виконавчого провадження, то суд погоджується із твердженням відповідача, що до даних правовідносин застосовуються положення ч.2 ст.388 ЦК України.

Водночас, вирішуючи питання застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст. 388 ЦК України, судом береться до уваги, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними (аналогічна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 05.06.2019 у справі №926/1288/18), оскільки недійсний правочин у відповідності з ч.1 ст.216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю

Проте, як зазначалось вище зазначені торги/аукціон у судовому порядку визнанні недійсними, про що також неодноразово наголошував КГС ВС від 02.06.2020 у справі №911/2581/14 (справа про банкрутство) у своїй постанові. Так, у зазначеній постанові суд касаційної інстанції зазначив, що проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином, то відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, та може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених ч. ч. 1 - 3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України) з застосуванням відповідних наслідків.

Як вказано вище, право власника згідно із ч.1 ст.388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. І як зазначає позивач, підставою є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (п.3 ч.1 згаданої статті). Із змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення ліквідатором ЗАТ «Макарово» до суду є судове рішення у даній справі про визнання недійсними результатів аукціону з реалізації вказаного майна. Визнаючи результати аукціону недійсними, суд у своєму рішенні від 17.10.2014 встановив наявність допущених порушень порядку організації та проведення аукціону боржника, зокрема, проведення аукціону не уповноваженою на те особою.

Суд зазначає, що розпорядження майном особами, не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження», не є вираженням волі власника майна на вибуття такого майна з його володіння, що дає підстави повернення майна володільцю, шляхом його витребування у відповідачів як добросовісних набувачів, в порядку ч.1 ст.388 ЦК України.

4.3. Водночас, суд зазначає, що можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, серед іншого, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовною давністю (ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

До позовних вимог про визнання недійсними договорів та витребування майна на підставі ст.ст.203, 215, 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки. Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.10.2018 у справі № 362/44/17, від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц, від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, від 05.12.2018 у справі №522/2201/15-ц та відображена у постановах КГС ВС від 28.11.2018 у справі № 911/926/17, від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 23.01.2019 у справі № 910/2868/16.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.

У розвиток наведених позицій у постановах Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 17.03.2020, у справі № 10/5026/995/2012 сформовано висновок про те, що у разі пред`явлення позову у межах справи про банкрутство як особою, право якої порушене (боржником), так і в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (арбітражним керуючим) перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила; оскільки в протилежному випадку має місце безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням тим самим боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим.

Відтак, ураховуючи, що ані Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ані чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником), то при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство, так і дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні положення стосовно позовної давності (аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові КГС ВС від 24.11.2020 у справі №Б-39/64-10).

Крім того, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку ст.388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно.

Із матеріалів справи вбачається та учасниками справи не заперечується, що аукціон з продажу майна ЗАТ «Макарово» відбувся 04.02.2013, а відповідні свідоцтва, на підставі яких були внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за ТОВ «Рейкон», та на підставі яких майно вибуло з власності боржника - 22.02.2013. Тоді як із заявою про витребування майна ліквідатор ЗАТ «Макарово» арбітражний керуючий Цвітненко Д.М. звернувся 19.08.2020, тобто майже як через 7 років. Доказів, які вказували на протилежне учасниками справи суду надано не було.

У свою чергу, суд зазначає, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу» (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до ч.2,3 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так, 16.10.2020 від ТОВ «Овостар» (вх.22511/20) надано суду заяву про застосування позовної давності (а.с.131-134).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Ураховуючи зазначене та встановлені у справі обставини, суди дійшов висновку, що позовна заява ліквідатора ЗАТ «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Д.М. є такою, що не підлягає задоволенню у зв`язку із спливом позовної давності.

5. Судові витрати

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 42, 73-74, 75, 77, 80, 86, 129, 237-238, 240-241 ГПК України, ст.ст. 2, 7, 61, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позовної заяви ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Макарово» арбітражного керуючого Цвітненка Дмитра Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар» про витребування майна від 19.08.2020 (вх.2437/20) відмовити повністю.

2. Судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 4 204,00грн покласти на Закрите акціонерне товариство «Макарово».

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 31.12.2020.

Станом на 31.12.2020 рішення законної сили не набрало.