ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. м.Київ Справа№ 911/2914/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 03.12.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Заступника прокурора Чернігівської області

на рішення Господарського суду Київської області

від 17.02.2020 (повний текст рішення підписано 06.04.2020)

по справі №911/2914/19 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави

в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1) ОСОБА_1

2) Головного управління Держгеокадастру у Київській області

про витребування земельної ділянки з незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Заступник прокурора Чернігівської області (далі по тексту прокурор) звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 08.11.2019 №05/1-1310-19 в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Київ (далі по тексту - Держгеокадастр України) до відповідача товариства з обмеженою відповідальностю "Нива Фарм", с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району Київської області (далі по тексту ТОВ "Нива Фарм") в якому просить суд:

- витребувати з незаконного володіння ТОВ "Нива Фарм" на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 1,9256 га кадастровий номер :03:009:0022 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області;

- стягнути з відповідача на користь прокуратури Чернігівської області судовий збір у сумі 1921,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 №10-4778/15-18-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,9256 га кадастровий номер :03:009:0022 на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району поза межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства. Здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку. Водночас ОСОБА_1 вже отримав земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0804 площею 2,000 га у Чернігівській області безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.11.2018 №25-128/14-18-сг. Відтак, ОСОБА_1 на час отримання земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0022 за наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 №10-4778/15-18-сг вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, під час звернення до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про цей факт не повідомив, надавши недостовірну інформацію, що раніше не використав право на безоплатну приватизацію. В свою чергу, ст.81, 116, 121 ЗК України передбачає одноразовість отримання земельної ділянки у власність, у зв`язку з чим особа, яка скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку, меншу від граничної площі, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки вдруге. А тому, вибуття спірної земельної ділянки із власності держави відбулось внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію землі, у незаконний спосіб, відтак відбулось поза волею власника - держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, а здійсненян вказаним органом права власності зокрема розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як правомірне вираження волі з боку держави. Спірна земельна ділянка було продана ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 04.07.2018 відповідачу - ТОВ "Нива Фарм", яке придбало земельну ділянку у особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати. При цьому, власник майна відповідно до ст. 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне права, не є ефективним способом захисту права. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Короткий зміст заперечень проти позову

ТОВ «Нива Фарм» в обґрунтування заперечень проти позову посилалось на те, що прокурором не дотримано вимог закону щодо визначення підстав представництва інтересів держави в суді. Держгеокадастр формально розглянув листи прокуратури та повністю ігнорує свій обов`язок щодо поновлення порушених прав держави, матеріали справи містять докази вжиття Держгеокадастром України заходів для з`ясування обставин порушення інтересів держави (підтверджується листом Держгеокадастру №10-28-0.19-4549/2-19 від 23.05.2019) та обрання способу їх захисту, зокрема шляхом надання доручень територіальному підрозділу Держгеокадастру).

Крім того, відповідач посилався на те, що:

- прокурор безпідставно не зазначив у позові причини, які перешкоджають захисту інтересів держави безпосередньо Держгеокадастром, та не навів відповідних доказів існування таких причин;

- прокурором не здійснено належним чином повідомлення позивача в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" про звернення до суду з позовом.;

- відповідно до норм Конституції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна особа має право вільно володіти своїм майном. ТОВ "Нива Фарм" набуло право власності на спірну земельну ділянку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного із ОСОБА_1 , як власником, право власності якого було належним чином зареєстровано відповідно до Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідач твердить, що Головне управління Держгеокадастру у Київській області розпорядилось земельною ділянкою у межах своїх визначених законом повноважень та у спосіб, що передбачений законом, частина 7 ст. 118 ЗК України містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні фізичній особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, до яких повторне використання заявником права на приватизацію не належить, а "виправлення помилок" державного органу шляхом порушення права власності юридичної особи не є належним урядуванням (рішення ЄСПЛ "Рисовський проти України");

- витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача ТОВ "Нива Фарм", що має наслідком позбавлення його права власності, свідчитиме про покладення на нього надмірного індивідуального тягаря і що публічний інтерес не є для цього достатнім виправданням.

Позиція по суті спору Головного управління Держгеокадастру у Київській області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ГУ Держгеокадастру у Київській області - у поясненнях по суті спору посилалось на те, що:

- клопотанням до начальника ГУ Держгеокадастру у Київській області гр. ОСОБА_1 засвідчив, що ним не було використано раніше право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства;

- отримання громадянином наказу ГУ Держгеокадастру не встановлює за громадянином право власності на земельну ділянку, яке виникає з моменту державної реєстрації права (ст. 125 ЗК України);

- відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов`язок перевірити отримані документи на відповідність закону а також перевірити відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно покладений на державного реєстратора;

- Наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області (яке є суб`єктом владних повноважень) від 29.05.2018 №10-4778/15-18-сг є ненормативним актом, який вичерпує свою дію шляхом виконання, відтак його скасування не породжує наслідків для власників земельних ділянок, оскільки у таких осіб право власності ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.02.2020 у справі №911/2914/19 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- відповідач набув спірне майно за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, тобто він є саме добросовісним набувачем, а не власником землі, оскільки до вимог до власника землі ст. 388 ЦК України не може застосовуватися;

- надавати оцінку законності ГУ Держгеокадастру у Київській області від 29.050.2018 №10-4778/15-18-сг, та встановлювати незаконність вибуття з власності держави спірної земельної ділянки на користь фізичної - особи - громадянина ОСОБА_1 виходить за межі предмету позову та неналежить до повноважень господарського суду в силу непідвідомчості. За таких обставин, позовна вимога про витребування у ТОВ "Нива Фарм" земельної ділянки кадастровий номер :03:009:0022 площею 1, 9256 га для ведення особистого селянського господарства за адресою Київська область, Ягоинський район, Лозовоярівська сільська рада є передчасною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Заступник прокурора Чернігівської області звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2020 у справі №911/2914/19, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору.

Скаржник в обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права (ст. ст. 330, 387, 388, 390 ЦК України та частину 2 ст. 237 ГПК України) унаслідок їх неправильного тлумачення.

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги

26.06.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов на апеляційну скаргу який прийнято судом до розгляду у відповідності до приписів ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, і в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Зрокрема, відповідач посилався на те, що судом першої інстанції встановлено, що відповідча набув право власності на земельну ділянку на підставі договоур купівлі - продажу, який не був визнаний недійсним, а тому відсутні обумовлені законом підстави вважати, що відповідач набув спірну земельну ділянку без відповідної правової підстави,а відтак і неможливості застосуванян ст. 387 ЦК України, а також і ст. 388 ЦК України з огляду на те, що надавати оцінку законності ГУ Держгеокадастру у Київській області від 29.050.2018 №10-4778/15-18-сг, та встановлювати незаконність вибуття з власності держави спірної земельної ділянки на користь фізичної - особи - громадянина ОСОБА_1 виходить за межі предмету позову та неналежить до повноважень господарського суду в силу непідвідомчості.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2020, для розгляду апеляційної скарги Заступника прокурора Чернігівської області сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станіка С.Р., суддів Тищенко О.В., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 апеляційну скаргу Заступника прокурора Чернігівської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2020 у справі №911/2914/19 залишено без руху, запропоновано протягом 10 днів з дня вручення відповідної ухвали, подати до Північного апеляційного господарського суду докази надсилання апеляційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи, а саме: описи вкладення до поштових відправлень іншим учасникам справи за індексами " 03151, Київ", " 03115, Київ"; " 08420, Переяславське"; " 14029, Чернігів").

01.06.2020 від Заступника прокурора Чернігівської області (тобто у строк, встановлений судом) надійшли докази надсилання апеляційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи, а саме: фіскальні чеки та описи вкладень.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 відкрито апеляційне провадження за Заступника прокурора Чернігівської області, розгляд справи призначено на 02.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 02.07.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 16.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 02.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" про закриття провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням з 16.07.2020 судді Дикунської С.Я. яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити розгляд справи у визначеному складі колегії суддів - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 16.07.2020, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2020 справу №911/2914/19 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Чернігівської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2020 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2020 справу №911/2914/19 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Чернігівської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2020 призначено до розгляду у судовому засіданні на 08.09.2020.

У зв`язку з перебуванням з 08.09.2020 судді Тарасенко К.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити розгляд справи у визначеному складі колегії суддів - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 08.09.2020, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Дикунська С.Я., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 справу №911/2914/19 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Чернігівської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2020 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Дикунська С.Я.Тищенко О.В., ухвалено здійснити її розгляд в раніше призначеному судовому засіданні 08.09.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020 розгляд справи №911/2914/19 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Чернігівської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2020 відкладено на 01.10.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити розгляд справи у визначеному складі колегії суддів - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 12.10.2020, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Куксов В.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 справу №911/2914/19 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Чернігівської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2020 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Куксов В.В., Тищенко О.В. та призначено до розгляду на 12.11.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Куксова В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, здійснити розгляд справи у визначеному складі колегії суддів - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 12.11.2020, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Дикунська С.Я., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 справу №911/2914/19 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Чернігівської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2020 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Дикунська С.Я., Тищенко О.В., ухвалено здійснити її розгляд в раніше призначеному судовому засіданні 12.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 розгляд справи №911/2914/19 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Чернігівської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2020 відкладено на 03.12.2020.

Відповідно до пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 17.07.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

В подальшому, Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 17.07.2020.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 03.12.2020 з`явився представник відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.12.2020 підтримав пояснення викладені у раніше поданому відзиві на апеляційну скаргу, відповідно заперечував проти вимог викладених у апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Прокурор, позивач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , ГУ Держгеокадастру у Київській області, представників в судове засідання 03.12.2020 - не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за адресою місцезнаходження.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась, дійшов висновку, що неявка прокурора, позивача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , ГУ Держгеокадастру у Київській області в судове засідання, - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0000 гектара.

Відповідно до частини 4 статті 116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

26.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою від 20.03.2017, якою просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області. У заяві ОСОБА_1 , засвідчив, що не використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та не отримував рішення про безкоштовну передачу у власність земельної ділянки за вищезазначеним цільовим призначенням.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 13.05.2017 №25-7451/14-17-сг надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Ваганицької сільської ради Городнянського району орієнтовною площею 2,00 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

22.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою від 10.12.2017, у якій просив затвердити проект землеустрою та передати земельну ділянку у власність.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.01.2018 №25-128/14-18-сг затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0804 площею 2,000 га.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (довідка від 05.11.2019 №187520122), 16.02.2018 державним реєстратором Довбиш Ю.Г. на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.01.2018 №25-128/14-18-сг прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 39761375 від 20.02.2018 та вчинено запис від 16.02.2018 номер 24914469 про право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0804 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за адресою Чернігівська область, Городнянський район, Ваганицька сільська рада.

19.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області області із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га в адмінмежах Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області. Цим клопотанням ОСОБА_1 , засвідчив, що не використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вищезазначеним цільовим призначенням.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 27.03.2018 №10-2593/15-18-сг надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району орієнтовною площею 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

22.05.2018 ОСОБА_1 , звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із клопотанням про затвердження проекту землеустрою та передання безоплатно у власність земельної ділянки.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 №10-4778/15-18-сг затверджено проект землеустрою, припинено право користування земельною ділянкою на підставі договору оренди земельної ділянки, надано гр. ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 1,9256 га кадастровий номер :03:009:0022 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (довідка від 05.11.2019 №187520858), 05.06.2018 державним реєстратором Тютюн Д.С. на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 №10-4778/15-18-сг прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 41439303 від 05.06.2018 та вчинено запис від 01.06.2018 номер 26464610 про право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :03:009:0022 площею 1,9256 га для ведення особистого селянського господарства за адресою Київська область, Яготинський район, Лозовоярівська сільська рада.

Як вбачається з цієї ж довідки, ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку кадастровий номер :03:009:0022 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.07.2018 №809, посвідченим приватним нотаріусом Мусієнко М.М., на користь ТОВ "Нива Фарм".

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.07.2018 №809, посвідченим приватним нотаріусом Мусієнко М.М., який укладено між ОСОБА_1 , як продавцем, та ТОВ "Нива Фарм", як покупцем, згідно якого продавець продав, а покупцеь придбав земельну ділянку площею1,9256 га, кадастровий номер :03:009:0022 площею 1,9256 га для ведення особистого селянського господарства за адресою Київська область, Яготинський район, Лозовоярівська сільська рада (п. 1.1, п. 1.2, п. 1.3, п. 1.4).

Приватним нотаріусом Мусієнко М.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41902730 від 04.07.2018 та 04.07.2018 вчинено запис номер 26896094 про право приватної власності ТОВ "Нива Фарм", код ЄДРПОУ 3562231 на спірну земельну ділянку кадастровий номер :03:009:0022 площею 1,9256 га для ведення особистого селянського господарства за адресою Київська область, Яготинський район, Лозовоярівська сільська рада.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктив нерухомого майна №187520858 від 05.11.2019, земельна ділянка з кадастровим номером №:03:009:0022, що є предметом розгляду у даній справі належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" ().

Відповідно до вказаної довідки, підставою виникнення у ТОВ "Нива Фарм" права власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером №:03:009:0022 є Договір купівлі-продажу земельної ділянки №809 від 04.07.2018 (укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Нива Фарм"), виданий приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького району нотаріального округу Київської області Мусієнко М.М.

Прокуратурою Чернігівської області в порядку досудового розслідування у формі процессуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження, відомості про яке внесено 05.06.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченог ч. 2 ст. 364 КК України, виявлено порушення вимог земельного законодавства під час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 (третя особа), який в подальшому відчужив відповідну земельну ділянку на користь ТОВ "Нива Фарм".

Прокуратурою встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 27.03.2018 №10-2593/15-18-сг надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району орієнтовною площею 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а в подальшому, наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 29.05.2018 №10-4778/15-18-сг затверджено проект землеустрою, припинено право користування земельною ділянкою на підставі договору оренди земельної ділянки, надано гр. ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 1,9256 га кадастровий номер :03:009:0022 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району. Також, на підставі вказаного наказу ОСОБА_1 зареєстровано право власності на відповідну земельну ділянку, після чого на підставі договору купівлі-продажу було відчужено на користь ТОВ "Нива Фарм".

Разом з тим, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.01.2018 № 25-128/14-18-сг отримав у приватну власність (право зареєстровано 16.02.2018) земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :04:000:0804) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 на час отримання спірної земельної ділянки (кадастровий номер :03:009:0022) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.01.2018 № 25-128/14-18-сг), передача ОСОБА_1 земельної ділянки згідно наказу від 29.05.2018 № 10-4778/15-18-сг відбулась з порушенням норм ст. 116, 118, 121 ЗК України та спірна земельна ділянка безпідставно вибула з державної власності поза волею власника.

Таким чином, прокурор вказував на наявність правових підстав для витребування спірної земельної ділянки від ТОВ "Нива Фарм", яке є останнім набувачем земельної ділянки, на підставі ст. 388 ЦК України на користь держави.

При цьому, обґрунтовуючи необхідність захисту інтересів держави саме прокурором, останнім в позовній заяві прокурор посилався на ст. 53 ГПК України і ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та зазначав, що Державну службу України з питань геодезії картографії та кадастру повідомлено, що окремі громадяни, в тому числі і ОСОБА_1 , з порушенням вимог земельного законодавства, отримали у власність земельні ділянки на території Чернігівської та Київської областей.

Водночас, прокурор стверджує, що Держгеокадастром не вживались належні заходи реагування з метою усунення порушень вимог законодавства допущених підпорядкованим органом (ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області).

Заперечуючи проти позову ТОВ "Нива Фарм" зазначало про відсутність підстав для звернення саме прокурора з даним позовом з тих підстав, що центральні органи виконавчої влади та їх структурні підрозділи здатні самостійно захищати порушені права та інтереси держави шляхом звернення до судових органів. Також, відповідач зазначав, що прокуратурою не встановлено чи здійснює захист порушених інтересів держави орган державної влади - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру. Крім того, участь прокуратури на стороні позивача призведе до недотримання принципу рівності сторін.

Зокрема, щодо захисту свого права ТОВ "Нива Фарм" зазначає, що згідно практики Європейського суду, якщо особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання в право заявника на мирне володіння майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції" (Рішення Європейського суду "Стретч проти Сполученого Королівства".

З урахуванням наведенного, судом апеляційної інстанції встановлено, що за заявою третьої особи від 26.04.2017 про затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки, відповідно до Наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.01.2018 №25-128/14-18-сг затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0804 площею 2,000 га. для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктив нерухомого майна №187520122 від 05.11.2019 (далі - Інформаційна довідка), вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером №:04:000:0804, зареєстрована за ОСОБА_1 16.02.2018 на праві приватної власності за №24914469.

Отже, з наведеного слідує, що ОСОБА_1 станом на 16.02.2018 (позаяк право власності на земельну ділянку виникає з моменту реєстрації такого права) використав своє право на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Водночас, в матеріалах справи наявний Наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-4778/15-18-сг від 29.05.2018 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, відповідно до якого, зокрема, визначено надати гр. ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 1,9256 га (кадастровий номер №:03:009:0022) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

Також, відповідно до Інформаційної довідки право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №:03:009:0022 зареєстровано за ОСОБА_1 01.06.2018 за №26464610 на праві власності.

Крім того, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №187520858 від 05.11.2019 вбачається, що ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером №:03:009:0022 було продано за договором купівлі-продажу №809 від 04.07.2018 ТОВ "Нива Фарм", яку останнім зареєстровано на праві приватної власності 04.07.2018.

З урахуванням наведенного, судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на момент видачі ГУ Держгеокадастру у Київській області Наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-4778/15-18-сг від 29.05.2018 ОСОБА_1 вже було (на підставі Наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.01.2018 №25-128/14-18-сг) використане своє право на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані обставини про подвійне проведення передачі земельних ділянок безоплатно у власність ОСОБА_1 в межах визначених норм безоплатної приватизації по одному й тому ж виду використання - для ведення особистого селянського господарства, свідачть про порушення ГУ Держгеокадастру у Київській області (видача Наказу №10-4778/15-18-сг від 29.05.2018) положень ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України та принципів земельного законодавства, зокрема рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Відповідно до статей 13, 19 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18, 19 Земельного кодексу України встановлено, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Однією із категорій земель, на які за основним цільовим призначенням поділяються землі України, є землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 22, ч. 1, 3 ст. 116, ч. 6 ст. 118, ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 та п. б) ч. 1 ст. 121 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно ч. 1, 2 ст. 79-1, ст. 194 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Відповідно до пп. 1, 3, 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, головне управління Держгеокадастру в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством; здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації.

Поряд з тим, згідно пп. 1, 3, 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є, зокрема, реалізація державної політики у сфері земельних відносин.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема:

1. Організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах;

2. Розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Статтею 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Приписами ст. 2, 6, 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" унормовано, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з пп. 4, 5, 198, 199 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

Крім випадків, передбачених пунктами 162 і 163 цього Порядку, відомості Державного земельного кадастру надаються, зокрема, громадянам у формі довідки про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення (використання) за формою згідно з додатком 51 (з метою додержання вимог частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України).

Надання відомостей з Державного земельного кадастру, передбачених пунктом 198 цього Порядку, здійснюється державними кадастровими реєстраторами відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Як слідує зі змісту додатку 51, що визначає форму довідки про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення (використання), пошук інформації до вказаної довідки може здійснюватись за такими даними: кадастровий номер, власник (користувач): прізвище, ім`я по батькові/найменування, податковий номер/номер та серія паспорта фізичної особи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вищевказані законодавчі приписи та надані ними органам державної влади повноваження, зокрема, в частині ведення Державного земельного кадастру, свідчать про те, що ГУ Держгеокадастру у Київській області під час розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення не позбавлений можливості здійснювати перевірку наданих заявником документів та відомостей стосовно одержання ним у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення з метою додержання вимог частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України.

Положеннями статей 328, 330, 387, 388 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом вищевказаних нормативних приписів передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не в особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна останньому набувачу.

Виходячи з системного аналізу наведеної норми, витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.

Зазначені у позовній заяві підстави повинні підтверджувати право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття його з володіння, наявність спірного майна у незаконному володінні відповідача на час звернення з позовом до суду.

Відтак, системний аналіз норми ст. 388 ЦК України дає підстави стверджувати, що власник з дотриманням вимог цієї статті може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Відповідно до приписів ст. 318, 324 ЦК України, суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

За приписами статей 4, 5 ЗК України, завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Відтак, проаналізувавши викладені вище норми, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи прокурора стосовно порушення вимог законодавства при прийнятті ГУ Держгеокадастру у Київській області наказу №10-4778/15-18-сг від 29.05.2018 та, як наслідок, порушення виданням зазначеного наказу інтересів держави, які полягають в охороні належної Українському народу землі, як національного багатства, а також у збереженні рівності права власності на землю усіх громадян, позаяк Український народ, делегуючи право розпорядження належною йому землею державі в особі відповідних органів, має законні очікування, що ці органи під час такого розпорядження будуть діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що в подальшому, після отримання спірної земельної ділянки у власність, 04.07.2018 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Мусієнко М.М. за реєстровим номером 809, відчужено земельну ділянку на користь ТОВ "Нива Фарм" (), що підтверджується внесеними записами до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією договору купівлі-продажу, який надано відповідачем разом з відзивом.

Отже, судом апеляційної інстанції встанвлено, що право власності ОСОБА_1 припинено шляхом відчуження такого права на користь ТОВ "Нива Фарм", яке станом на момент звернення з позовом, є власником спірної земельної ділянки, що підтверджується Інформаційною довідкою щодо відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якій зазначено, що підставою виникнення у відповідача права власності є договір купівлі-продажу земельної ділянки № 809 від 04.07.2018.

З наведеного вбачається, що спірну земельну ділянку ГУ Держгеокадастром у Київській області надано у власність ОСОБА_1 з порушенням вимог законодавства, подальше відчуження земельної ділянки за кадастровим номером №:03:009:0022 на користь ТОВ "Нива Фарм" також відбулось з порушенням вимог законодавства, особою, яка не мала права розпоряджатися відповідною земельною ділянкою.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу, тоді як видача ГУ Держгеокадастру у Київській області спірного наказу не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій відповідного органу державної влади по передачі цієї землі у власність.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що з матеріалів справи вбачається, зокрема, з Наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області № 10-2593/15-18-сг від 27.03.2018, Наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-4778/15-18-сг від 29.05.2018 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.07.2018 від №809, що отримання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 відбулось за наслідками подання громадянином ОСОБА_3 нотаріальної заяви №286 від 15.03.2018. Водночас отримавши у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_1 через незначний проміжок часу здійснив її відчуження на користь ТОВ "Нива Фарм" в особі якого діяла та ж сама особа - гр. ОСОБА_3 (згідно даних з ЄДР - підписант ТОВ "Нива Фарм" без обмежень).

Вказані обставини, на думку суду апеляційної інстанції вказують на наявність обізнаності відповідача відповідача та третьої особи щодо дій, спрямованих на отримання відповідачем у власність спірної земельної ділянки, а відтак і про наявність підтверджених доказами підстав стверджувати про усвідомлення відповідачем правових наслідків вчиненого ним правочину.

Враховуючи все вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що набуття земельної ділянки у власність третьою особою та відповідачем відбулось з порушенням принципів закріплених у ст. ст. 328, 330 ЦК України. З цих підстав, згідно ст. 387, 388 ЦК України, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ТОВ "Нива Фарм" на користь держави в особі позивача, як центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Витребування спірної земельної ділянки із володіння відповідача відповідає критерію законності: здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України, у зв`язку з порушенням органом державної влади вимог законодавства, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними.

Водночас, "суспільним", "публічним" інтересом звернення прокурора з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача у даній справі є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі із державного власності у власність громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та рівності усіх громадян на отримання такого права, а також захист суспільного інтересу загалом - права власності Українського народу на землю, шляхом відновлення правового порядку в частині поновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, а такий захід є пропорційним визначеним цілям - відновлення права власності Українського народу на землі сільськогосподарського призначення та рівність усіх громадян у праві на отримання такої землі у власність.

Враховуючи характер спірних правовідносин і встановлені обставини та правові норми, що підлягають застосуванню, втручання держави в право ТОВ "Нива Фарм" на мирне володіння майном не суперечить критеріям правомірного втручання в це право, закладеним у статті 1 Першого протоколу, у зв`язку з чим відповідні твердження відповідача про порушення статті 1 Першого протоколу у разі задоволення позову прокурора, - є безпідставними та необґрунтованими та відхиляються судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи дійшов висновку, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності поза волею (встановленому порядку) власника - Українського народу, який делегував свої права державі в особі відповідних органів, подальше відчуження спірної земельної ділянки, та набуття її у власність ТОВ "Нива Фарм" відбулось з порушенням вимог ст. 328, 330 ЦК України, у зв`язку з цим, земельна ділянка підлягає витребуванню у відповідача на користь держави в особі позивача, як центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо доводів відповідача стосовно представництва інтересів держави прокурором, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Положеннями ч. 3 ст. 4, ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України встановлено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних вище норм слідує, що на відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи, передбачені ст. 53 ГПК України, повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень.

Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм, зокрема шляхом надання повідомлення прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Зазначене правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Як підтверджується наявними матеріадлами справи, прокуратурою Чернігівської області на адресу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру направлено лист №05/1-580вих19 від 18.04.2019 з переліком спірних наказів ГУ Держгеокадастру у Київської області щодо безпідставного надання окремим громадянам (зокрема, і ОСОБА_1 ) земельних ділянок та з проханням до 17.05.2019 повідомити чи вживались Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру заходи на усунення вказаних порушень (листування, звернення з позовами до суду), чи проводилась службова перевірка, долучивши копії відповідних документів ьа висловити позицію щодо подачі таких позовів прокурором з метою захисту державних інтересів у порядку та на підставі ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру".

У відповідь на вказаний лист, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру листом №10-28-0.19-4549/2-19 від 23.05.2019, зокрема, повідомлено відомост стосовно надання у власність земельних ділянок на підставі відповідних наказів (зокрема, і ОСОБА_1 на пдставі Наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-4778/15-18-сг від 29.05.2018), а також повідомлено стосовно уповноваженого суб`єкта владних повноважень з питань державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів - є Держгеокадастр.

Також, листом від 07.11.2019 № 05/1-1413вих 19 прокуратурою Чернігівської області повідомлено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру про те, що накаом ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-4778/15-18-сг від 29.05.2018 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність визначено надати гр. ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 1,9256 га (кадастровий номер №:03:009:0022) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області. На час отримання вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 вже використав право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.01.2018 № 25-128/14-18-сг для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області. Разом з тим, законодавстом визначені обмеженя у правах набуття права власності на земельні ділянки, що передбачено ч.4 ст. 116 ЗК України. ГУ ГУ Держгеокадастру у Київській області розпорядилося землею, не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, що порушує інтереси держави. Установлено, що ОСОБА_4 права власності, земельна ділянка відчужена 02.08.2018 ТОВ «Нива Фарм». Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено, що прокуратурою області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру підготовлено позовну заяву до Господарського суду Київської області, з відповідними позовними вимогами.

Також, листом від 04.06.2019 № 05/1-840вих19 прокуратурою Чернігівської області повідомлено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру про те, що встановлено факт надання 39 земельних ділянок для веденян особистого селянського господарства ГУ Держгеокадастру у Київській області, розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесено 05.06.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченог ч. 2 ст. 364 КК України. При цьому, листом №10-28-0.19-4549/2-19 від 23.05.2019 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру не надано жодної інформації про вжиті заходи реагування та не висловлено позиції щодо подання позовів прокурором. Також, прокураутра повторно у строк до 27.06.2019 просила повідомити , чи вживалися Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру заходи на усуненян вказаних порушень, чи проводилась службова перевірка, долучивши копії документів, а також запропоновано висловити позицію щодо подачі таких позовоі прокурором з метою захисту державних інтересів у порядку та на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

У відповідь на лист від 04.06.2019 № 05/1-840вих19, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру листом від 17.07.2019 №10-28-0.19-6146/2-19 повідомлено прокуратуру Чернігівської області про те, що доручено Головному управлінню Держгеокадастру у Київській області вжити відповідних заходів реагування, повідомивши прокуратуру.

При цьому, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру у вказаному листі не зазначено про те, що останнім або ГУ Держгеокадастру у Київській області здійснювались заходи усунення вказаних вище порушень, або мало місце звернення з позовними заявами суду.

Також, прокуратурою Чернігівської області на адресу ГУ Держгеокадастру у Київської області направлено лист №05/1-867вих19 від 07.06.2019 з переліком спірних наказів ГУ Держгеокадастру у Київської області щодо безпідставного надання окремим громадянам (зокрема, і ОСОБА_1 ) земельних ділянок та з проханням до 27.06.2019 повідомити чи вживались ГУ Держгеокадастру у Київської області заходи на усунення вказаних порушень (листування, звернення з позовами до суду), чи проводилась службова перевірка, долучивши копії відповідних документів ьа висловити позицію щодо подачі таких позовів прокурором з метою захисту державних інтересів у порядку та на підставі ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру".

У відповідь на вказаний лист, ГУ Держгеокадастру у Київської області листом №10-10-0.222-8237/2-19 від 20.06.2019, зокрема, повідомлено відомост стосовно надання у власність земельних ділянок на підставі відповідних наказів (зокрема, і ОСОБА_1 на пдставі Наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-4778/15-18-сг від 29.05.2018).

Отже, в контексті встановленого вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що повідомлення прокуратури про те, що Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та/або ГУ Держгеокадастру Київської області за наявності відповідних підстав (наявності порушень земельного законодавства під час набуття права на земельні ділянки с/г призначення державної власності) самостійно не звернулись до суду з позовними заявами в інтересах держави - що є самостійним, обгрунтованим та достатнім аргументом для підтвердження обумовлених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для представництва прокуратури у даній справі.

Відповідно до частини 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відтак, суд апеляційної інстанції встановив, що прокурором належно обгрунтовано підстави представництва інтересів держави та вірно визначено позивача - орган, який уповноважений здійснювати функції держави у спірних відносинах.

Щодо інших аргументів учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Також, посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на правові позиції Верховного Суду, стосуються інших предмета та підстав позову, а також стосоуються обставин, відмінних від обставин даної справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 29 листопада 1991 року заява № 12742/87 (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland) й "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року заява № 25921/02 Європейського суду з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути "наявним майном", або коштами, уключаючи позови, для задоволення їх позивач може обґрунтувати їх принаймі "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Також, суд апеляційної інстанції, в контексті дослідження способу обраного позивачем способу захисту, вважає за необхідне врахувати і його ефективність, що також наголошується і у статті 13 Конвенції прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

В аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine) , заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 р. у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Таким чином, ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України, який проте є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Оцінюючи належність обраного пособу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Здійснюючи судовий розгляд даної справи, апеляційний господарський суд установив, що обраний прокурором спосіб захисту порушеного права, призводить у спірних правовідносинах до реального захисту та відновлення порушених прав держави в особі Українського народу та законних сподівань у такий спосіб. При цьому, визначення судом правової природи спірних правовідносин, як і їх кваліфікація та застосування норми права, яка регулює відповідні відносини - є повноваженнями суду, які реалізуються з метою дотримання засад господарського судочинства, закріплених у ст. 2 ГПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний прокурором спосіб захисту (шляхом витребуванян з незаконного володінян відповідача спірної земельної ділянки)- є ефективним з огляду на вимоги наведених вище положень Цивільного кодексу України та Конвенції з прав людини та основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу до згаданої Конвенції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги прокурора є законними та обґрунтованими, були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи встановив, що висновки суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд надав учасникам спору вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги прокурора у позові є законними та обґрунтованими, були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі, за наведених у дані постанові підстав, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю за наведених у даній постанові підстав.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення, яким позов Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм", - слід задовольнити повністю, у зв`язку з чим з незаконного володіння ТОВ "Нива Фарм" підлягає витребуванню на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельна ділянка площею 1,9256 га кадастровий номер :03:009:0022 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги покладається судом апеляційної інстанції на відповідача, та підлягає стягненню з останнього на користь скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Чернігівської області на рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2020 у справі № 911/2914/19 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2020 у справі № 911/2914/19 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" - задовольнити повністю.

Витребувати з незаконного володіння ТОВ "Нива Фарм" (; 84420 Київська обл., Переяслав-Хмельницький район, с. Переяславське, вул. Привокзальна, 2) на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (, 03151 м.Київ, вул. Народного Ополчення, 3) земельну ділянку площею 1,9256 га кадастровий номер :03:009:0022 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

4. Стягнути з ТОВ "Нива Фарм" (; 84420 Київська обл., Переяслав-Хмельницький район, с. Переяславське, вул. Привокзальна, 2) на користь Заступника прокурора Чернігівської області Прокуратури Чернігівської області (, 14000 м.Чернігів, вул. Князя Чорного,9) 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору за подачу позову та 5 763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн. 00 коп. за подачу апеляційної скарги.

5. Матеріали справи № 911/2914/19 повернути до місцевого господарського суду, доручивши останньому видати накази на виконання даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту постанови: 26.01.2021.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

С.Я. Дикунська