ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2757/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Центральний парк культури та відпочинку ім.М.Горького", м.Харків
до Фізичної особи-підприємця Шахова Анатолія Сергійовича, м.Харків
про визнання недійсним договору
за участю представників:

від позивача: Тищенко А.В., ордер серія ПТ №167145 від 25.02.2020

від відповідача: Гребінка А.М., ордер серія ПТ №135977 від 04.11.2020

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Центральний парк культури та відпочинку ім.М.Горького" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Шахова Анатолія Сергійовича (надалі - відповідач) про визнання недійсним договору поставки №П-1-22/04 від 22.04.2020, укладеного між сторонами.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що він є замовником в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі" та мав здійснювати закупівлю товарів за договором поставки №П-1-22/04 від 22.04.2020 з дотриманням цього Закону. Втім, вказаний договір укладено без проведення процедури, визначеної Законом України "Про публічні закупівлі", а тому він підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою від 28.09.2020 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.10.2020.

19 жовтня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог заперечив. Зазначив, що позивач не є замовником в розумінні статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки він здійснює діяльність на комерційній основі. Так, згідно з пунктом 4.4 договору поставки №П-1-22/04 від 22.04.2020 розрахунки за цим договором здійснюються за рахунок коштів, отриманих позивачем від комерційної діяльності. Отже, норми Закону України "Про публічні закупівлі" не поширюються на спірні правовідносини, що спростовує твердження позивача про недійсність договору.

Ухвалою від 20.10.2020 підготовче засідання відкладено на 04.11.2020.

У підготовчому засіданні 04.11.2020 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, а також оголошено перерву до 25.11.2020.

25 листопада 2020 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначив, що з положень Статуту позивача вбачається, що комунальне майно передане підприємству власником майна в господарське відання (п.4.1 Статуту); позивач може здійснювати господарську діяльність і самостійно розпоряджатися коштами від такої діяльності і майном, переданим до його господарського відання (п.4.3 Статуту); діяльність позивача будується у тому числі на повному господарському розрахунку (п.6.1 Статуту). Отже, позивач діє як самостійний господарюючий суб`єкт, який має на меті отримати дохід від здійсненої господарської діяльності шляхом виробництва (реалізації) власної продукції, а отже здійснює прибуткову, комерційну господарську діяльність та на власний розсуд розпоряджається грошовими коштами від такої діяльності та від використання комунального майна. Як і у будь-якій господарській діяльності її метою є отримання прибутку. Крім того, на запит відповідача, позивачем надана відповідь, що розрахунки за договором мали здійснюватися саме із коштів отриманих від комерційної діяльності, а товар мав бути використаний саме у комерційній діяльності. Використання товару у подальшому саме у комерційній діяльності вказує додатково на відсутність у позивача ознаки замовника в розумінні статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" у правовідносинах із відповідачем.

У підготовчому засіданні 25.11.2020 судом оголошено перерву до 08.12.2020.

07 грудня 2020 року відповідачем подано клопотання про долучення доказів, а саме: листа позивача №812а від 04.12.2020 та документів щодо фінансової звітності останнього за 2018-2019 роки. Також відповідач просив поновити строк для подання цих доказів, оскільки вони були отримані ним лише 07.12.2020 та не могли бути подані в строк для подання відзиву.

У підготовчому засіданні 08.12.2020 клопотання відповідача про поновлення строку на подання додаткових доказів та про долучення їх до матеріалів справи було задоволено судом, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною 8 статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Статтею 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідач у своєму клопотанні зазначає, що не міг своєчасно подати додаткові докази, оскільки вони були отримані ним від позивача лише 07.12.2020, у зв`язку з чим не могли бути подані в строк для подання відзиву.

Згідно з п.3 ч.1 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 5 статті 236 ГПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 181 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Статтею 182 ГПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Таким чином, одним з основних завдань підготовчого провадження у господарській справі є надання сторонам можливості подати всі наявні у них докази та викласти свої доводи та заперечення щодо суті спору.

Враховуючи викладене, а також з огляду на поважність повідомлених відповідачем причини пропуску строку, суд вважає за можливе поновити пропущений процесуальний строк на подання додаткових доказів.

У зв`язку з цим, додаткові докази, які додані до клопотання відповідача від 07.12.2020, були прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

Також, у підготовчому засіданні 08.12.2020 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 22.12.2020.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, просив у задоволенні вимог позивача відмовити.

У судовому засіданні 22.12.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

22 квітня 2020 року між позивачем, як замовником, та відповідачем, як постачальником, укладено договір поставки №П-1-22/04 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити замовнику дезінфікуючі засоби (далі за текстом - товар), а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що поставляється, а також вартість товару відображається у видаткових накладних та/або рахунках та/або специфікаціях тощо.

На виконання пункту 1.2 Договору сторонами складено та підписано Додаток №1 до Договору - Специфікацію, якою узгоджено найменування, кількість та одиниці виміру, що має бути поставлено за даним Договором, а саме: дезінфікуючий засіб (каністра 5 л), в кількості 18 штук на загальну суму 14 400,00 грн.

Сторонами у Договорі було узгоджено умови щодо поставки товару (розділ 2 Договору), якості товару (гарантійні зобов`язання) (розділ 3 Договору), ціни товару та порядку розрахунків (розділ 4 Договору), відповідальності сторін (розділ 5 Договору), а також інші істотні на думку сторін умови.

Відповідно до пункту 8.1 Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Звертаючись з даним позовом позивач вказує, що вказаний договір не відповідає вимогам Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки Комунальне підприємство "Центральний парк культури та відпочинку ім.М.Горького" є замовником в розумінні вказаного Закону та мало здійснювати закупівлю товарів за договором поставки №П-1-22/04 від 22.04.2020 з дотриманням цього Закону. Втім, вказаний договір укладено без проведення процедури, визначеної Законом України "Про публічні закупівлі". У зв`язку з цим, позивач просить визнати Договір недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 7 статті 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади установлюються Законом України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі", у разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг, вартість яких не перевищує 50 тисяч гривень, замовник повинен дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель та може використовувати електронну систему закупівель, у тому числі електронні каталоги для закупівлі товарів.

Згідно з частиною 10 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом.

Як зазначає позивач, та це не заперечується відповідачем, оспорюваний Договір укладено сторонами в загальному порядку без застосування процедур здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад, визначених Законом України "Про публічні закупівлі".

Позивач вказує, що він є замовником в розумінні пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі", а тому повинен здійснювати закупівлю товару за оскаржуваним Договором з дотриманням цього Закону.

Суд не погоджується з такою позицією позивача, з огляду на наступне.

Пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що замовники - це суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак:

юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів;

органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи;

у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Суд зазначає, що відповідно до Статуту Комунального підприємства "Центральний парк культури та відпочинку ім.М.Горького" засновником позивача є Харківська міська рада (пункт 1.2 Статуту). Власником комунального майна підприємства є територіальна громада м.Харкова в особі Харківської міської ради (пункт 1.2 Статуту). Підприємство створено з метою всебічної організації вільного часу, активного відпочинку і розваг, задоволення культурних потреб громадян, створення умов для розвитку художньої і технічної творчості населення (пункт 2.1 Статуту).

В той же час, аналіз положень пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" свідчить, що до складу замовників в розумінні даного Закону не належать юридичні особи, які хоча і забезпечують потреби держави або територіальної громади, однак здійснюють таку діяльність на промисловій чи комерційній основі.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Господарський кодекс України розмежовує:

- господарську комерційну діяльність (підприємництво) - глава 4 ГК України;

- некомерційну господарську діяльність - глава 5 ГК України.

Зокрема, згідно зі статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

А відповідно до статті 52 ГК України некомерційне господарювання - це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

Таким чином, визначальною ознакою господарської комерційної діяльності є наявність у суб`єкта господарювання мети на одержання прибутку.

Зі Статуту Комунального підприємства "Центральний парк культури та відпочинку ім.М.Горького" вбачається, що підприємство для здійснення своїх задач, зокрема, здійснює посередницьку, маркетингову діяльність за договорами з підприємствами різних форм власності, фізичними особами; здійснює комерційну, та інші види культурно-досугової, виробничої діяльності; здійснює різні види торгівельної (в тому числі оптової, роздрібної, комерційної торгівлі), торгово-закупівельної та посередницької діяльності (пункт 2.2 Статуту).

Підприємство має право, у тому числі, здійснювати господарську діяльність, самостійно розпоряджатися доходами від такої діяльності і майна, придбаного за рахунок власних надходжень (п.4.3 Статуту).

Пунктом 6.1 Статуту передбачено, що діяльність позивача серед іншого будується і на повному господарському розрахунку.

Фактичне отримання Комунальним підприємством "Центральний парк культури та відпочинку ім.М.Горького" прибутку підтверджується наявними у справі фінансовими звітами позивача. Так, у 2018 році позивачем отримано чистий дохід від реалізації продукції (товарів робіт, послуг) у розмірі 87917тис.грн., а у 2019 році - 94697тис.грн. За наслідками операційної діяльності позивачем у 2018 році отримано прибуток у розмірі 72413тис.грн., а у 2019 році -78391тис.грн.

Вищенаведене свідчить, що господарська діяльність позивача спрямована на одержання прибутку, тобто є комерційною, а тому він не може вважатися замовником в розумінні статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі", що виключає поширення норм даного Закону на процедуру укладення оспорюваного Договору.

Також суд враховує, що відповідно до пункту 4.4 Договору розрахунки за ним здійснюються за рахунок коштів, отриманих позивачем саме від комерційної діяльності.

За таких обставин, доводи позивача про те, що оспорюваний Договір укладено з порушенням норм Закону України "Про публічні закупівлі", слід визнати необґрунтованими.

У зв`язку з цим, а також оскільки відповідачем не наведено інших підстав для визнання оспорюваного Договору недійсним, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства "Центральний парк культури та відпочинку ім.М.Горького" (61023, м.Харків, вул.Сумська, буд.81, код 02220763) до Фізичної особи-підприємця Шахова Анатолія Сергійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) про визнання недійсним договору поставки №П-1-22/04 від 22.04.2020 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "04" січня 2021 р.

Суддя М.В. Калантай