РІШЕННЯ

24 грудня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/186/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Сиротюк К.В.

Розглянув справу в порядку загального позовного провадження

За позовом Фізичної особи підприємця Чайчук Віталія Івановича, АДРЕСА_1

до відповідача Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Архбудсервіс", вул. Грушевського, 8, м.Тернопіль

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Тернопільська обласна рада, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль

про визнання договору оренди індивідуального визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області від 11.11.2013, недійсним.

За участю учасників судового процесу:

від позивача: не з"явився,

від відповідача: Осів П.В. - адвокат,

від третьої особи: Кузьма Г.Р. - представник.

Судові процедури

Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах даної справи згідно до вимог ГПК України.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (звукозапис), а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи.

Фізична особа підприємець Чайчук Віталій Іванович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Архбудсервіс" про визнання договору оренди індивідуального визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області від 11.11.2013, недійсним.

Відкриття провадження у справі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2020, для розгляду справи визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою суду від 23.03.2020 відкрито провадження у справі №921/186/20 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 22.04.2020.

Також, ухвалою суду від 23.03.2020 на підставі статті 50 ГПК України, залучено до участі у справі №921/186/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Тернопільську обласну раду.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначене на 22.04.2020.

Ухвалою суду від 22.04.2020 підготовче засідання відкладалося на 21.05.2020 з підстав, викладених у ній.

Відповідно до частини 4 статті 233 ГПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Протокольними ухвалами суду від 21.05.2020, від 11.06.2020 та від 24.06.2020 підготовчі засідання відкладались на 11.06.2020, на 24.06.2020 та на 14.07.2020 з підстав, викладених в них.

Ухвалами суду від 14.07.2020 та від 04.08.2020 підготовчі засідання відкладалися на 04.08.2020 та на 24.09.2020 з підстав, викладених в них.

Ухвалою суду від 24.09.2020 продовжено строк на подання відзиву; продовжено строк підготовчого провадження у справі №921/186/20 на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні у справі № 921/186/20 до 13.10.2020 з підстав, викладених в ній.

Протокольними ухвалами суду від 13.10.2020 та від 29.10.2020 підготовчі засідання відкладалися відповідно на 29.10.2020 та на 16.11.2020 з підстав, викладених в них.

Ухвалою суду від 19.11.2020 підготовче засідання призначено на 30.11.2020 з підстав, викладений в ній.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 30.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/186/20 до судового розгляду по суті на 14.12.2020.

Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні - 14.12.2020 розпочато розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 14.12.2020 оголошувалась перерва до 24.12.2020, про що зазначено в протоколі судового засідання.

При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача, його вступне слово та заперечення представника відповідача та представника третьої особи , його вступне та заключне слово.

У судовому засіданні 24.12.2020, після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, проведення судових дебатів, суд, після виходу із нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Слід зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", загальнонаціональний карантин запроваджений з 12.03.2020 до 03.04.2020, який продовжено до 31.12.2020 (востаннє).

При цьому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" було внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

У подальшому, на підставі Закону України №731-IХ від 18.06.2020, п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України викладено в такій редакції: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

З врахуванням карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) строк розгляду даної справи судом продовжено з урахуванням розумності тривалості розгляду справи по суті.

При цьому, суд, враховує приписи статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України, за якими своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає що є усі підстави завершити розгляд у справі № 921/186/20 та прийняти у ній рішення, і що таке не порушить будь - яких прав жодного із учасників у справі.

Інші процесуальні дії.

19.06.2020 ФОП Чайчук В.І. звернувся до Господарського суду Тернопільської області із клопотанням (вх. №3856) про витребування доказів, в якому просить суд: - витребувати у КП ТОР "Архбудсервіс" документи на підтвердження права першого підпису в.о. керівника КП ТОР "Архбудсервіс" Лазаренка Ю.В.; копію акту прийому - передачі майна (гідроспоруд дільниці Швайківці) від Тернопільської обласної ради до КП ТОР "Архбудсервіс" ; річну фінансову звітність КП ТОР "Архбудсервіс" за період з 2013 по 2020 роки; повідомлення органів ГУ ДПС у Тернопільській області по формі 20-ОПП КП ТОР "Архбудсервіс" про наявність майна.

Також 31.07.2020 ФОП Чайчук В.І. звернувся до Господарського суду Тернопільської області із клопотанням (вх. №4996) про витребування доказів, в якому просить суд: витребувати у Головного управління ДПС у Тернопільській області: річну фінансову звітність КП ТОР "Архбудсервіс" за період з 2013 по 2020 роки; інформацію про наявність майна у КП ТОР "Архбудсервіс" код 31384002, а саме: гідротехнічних споруд дільниці Швайківці, відповідно до поданих звітів по формі 20-ОПП за період з 2013 по 2020 роки; повідомлення органів ГУ ДПС в Тернопільській області по формі 20-ОПП КП ТОР "Архбудсервіс" код 31384002 - про наявність майна.

Ухвалою суду від 04.08.2020 клопотання ФОП Чайчука В.І. про витребування доказів, задоволено. Витребувано у Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Архбудсервіс" документи на підтвердження права першого підпису в.о. керівника КП ТОР "Архбудсервіс" Лазаренка Ю.В.; копію акту прийому - передачі майна (гідроспоруд дільниці Швайківці) від Тернопільської обласної ради до КП ТОР "Архбудсервіс" ; річну фінансову звітність КП ТОР "Архбудсервіс" за період з 2013 по 2020 роки; повідомлення органів ГУ ДПС у Тернопільській області по формі 20-ОПП КП ТОР "Архбудсервіс" про наявність майна.

Також, витребувано у Головного управління Держаної податкової служби у Тернопільській області: річну фінансову звітність КП ТОР "Архбудсервіс" за період з 2013 по 2020 роки; інформацію про наявність майна у КП ТОР "Архбудсервіс" код 31384002, а саме: гідротехнічних споруд дільниці Швайківці, відповідно до поданих звітів по формі 20-ОПП за період з 2013 по 2020 роки; повідомлення органів ГУ ДПС в Тернопільській області по формі 20-ОПП КП ТОР "Архбудсервіс" код 31384002 - про наявність майна.

На виконання вимог ухвали суду від 04.08.2020, ГУ ДПС у Тернопільській області надано витребувані документи (вх.№ 6239 від 14.09.2020).

Також, КП ТОР "Архбудсервіс" надано витребувані документи ( вх. №6626 від 24.09.2020).

Аргументи сторін

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено умови договору оренди індивідуально визначеного майна від 11.11.2013.

В обґрунтування правових підстав позову посилається на статтю 287 ГК України , статтю 227 ЦК України та статтю 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Зокрема зазначає, що ФОП Чайчук В.І. передано тільки гідротехнічні споруди, а документи на такі споруди не передали, зокрема технічний паспорт та паспорт гідротехнічних споруд. Також вказує, що ФОП Чайчук В.І. як користувач об"єкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці , не мав змоги у повному обсязі реалізувати свої права передбачені параграфом 6 Договору, оскільки вважає, що користувач споруд неодмінно має вступати у відносини , що стосуються земельної ділянки на якій знаходиться орендований об"єкт. Відсутність земельної ділянки, на якій знаходяться гідроспоруди , відсутність технічного паспорта та паспорта гідротехнічних споруд нівелювало право Орендаря використовувати майно за його цільовим призначенням - використання водного об"єкта. У зв"язку з чим, ФОП Чайчук В.І. звернувся у відповідні установи для виготовлення проєкту землеустрою на земельну ділянку, однак йому було відмовлено, оскільки КП ТОР "Архбудсервіс" та Тернопільська обласна рада не є власниками гідротехнічних споруд. Окрім того, зазначає, що правочин вчинений без відповідного дозволу (ліцензії).

Стверджує, що КП ТОР "Архбудсервіс" та Тернопільська обласна рада не мали права передавати нерухоме майно у користування іншим особам, у зв"язку з чим просить суд визнати договір оренди від 11.11.2013 недійсним.

У судовому засіданні 14.12.2020 представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задоволити.

Заперечення відповідача.

Представник відповідача заперечує щодо позову з підстав, викладених у відзиві на позов (вх.№.6629 від 24.09.2020).

Просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності у справі №921/186/20 та у задоволенні позову відмовити.

Пояснення третьої особи.

Представник третьої особи заперечує щодо позову з підстав, викладених у письмових поясненнях (вх. №2780 від 04.05.2020) та додаткових поясненнях (вх. №4040 від 25.06.2020).

Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідь на пояснення третьої особи.

11.06.2020 позивачем надано відповідь на пояснення третьої особи (вх. №3593).

Фактичні обставини, встановлені судом.

11 листопада 2013 року між Комунальним підприємством Тернопільської обласної ради "Архбудсервіс" (Орендодавець/відповідач) та Фізичною особою - підприємцем Чайчуком Віталієм Івановичем (Орендар/позивач) укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області (Договір), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - гідротехнічні споруди дільниці "Швайківці", які розташовані у с. Швайківці Чортківського району Тернопільської області ( Майно), що перебуває на балансі Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Архбудсервіс", згідно з актом приймання - передачі і експертною оцінкою 75 620 гривень без ПДВ. Майно передається в оренду з метою використання водного об`єкта, з передбаченням місць для безоплатного забезпечення права громадян на загальне водокористування (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство) (п. 1.1Договору).

Згідно п. 2.1 Договору Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі Майна.

Власником майна залишається Тернопільська обласна рада , а орендар користується ним протягом строку оренди (п.2.3 Договору).

Пунктом 2.6 Договору сторони домовились, що обов`язок по складанню акту приймання - передачі покладається на Орендодавця.

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2 Договору, останній укладено строком на 1095 днів, що діє з 11 листопада 2013 року до 10 листопада 2016 року включно. У випадку якщо за 1 місяць до закінчення строку визначеного у п. 10.1 даного договору жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про припинення оренди, то строк дії договору оренди продовжується на наступні 2 роки на тих самих умовах.

На виконання умов Договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв орендоване майно, про що свідчить Акт приймання - передачі в оренду майна від 11.11.2013, підписаний представниками сторін та скріплений печаткою юридичної особи (Орендодавця).

Як стверджує позивач, відповідно до Договору оренди ФОП Чайчук В.І. передано тільки гідротехнічні споруди, а документи на такі споруди не передано, зокрема технічний паспорт та паспорт гідротехнічних споруд.

Також позивач вказує, що ФОП Чайчук В.І. як користувач об"єкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці , не мав змоги у повному обсязі реалізувати свої права передбачені параграфом 6 Договору, оскільки вважає, що користувач споруд неодмінно має вступати у відносини , що стосуються земельної ділянки на якій знаходиться орендований об"єкт.

Позивач вважає, що відсутність земельної ділянки, на якій знаходяться гідроспоруди , відсутність технічного паспорта та паспорта гідротехнічних споруд нівелювало право Орендаря використовувати майно за його цільовим призначенням - використання водного об"єкта.

У зв"язку з чим, ФОП Чайчук В.І. звернувся у відповідні установи для виготовлення проєкту землеустрою на земельну ділянку, однак йому було відмовлено, оскільки КП ТОР "Архбудсервіс" та Тернопільська обласна рада не є власниками гідротехнічних споруд.

Як стверджує позивач, в порушення вимог статті 227 ЦК України, статті 287 ГК України та статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" КП ТОР "Архбудсервіс" та Тернопільська обласна рада не мали права передавати нерухоме майно у користування іншим особам, у зв"язку з чим просить суд визнати договір оренди від 11.11.2013 недійсним.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Зміст спірних правовідносин, які склались між сторонами.

Оцінивши подані позивачем обґрунтування позовних вимог, пояснення та докази, та заперечення відповідача та третьої особи, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням договору оренди від 11.11.2013, який за правовою природою є договором оренди, які підпадають під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України та параграф 5 глави 30 Господарського кодексу України .

З огляду на те, що у даній справі розглядається спір стосовно орендованого майна, що належить до комунальної власності, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Норми права, які застосував суд.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Господарського кодексу України).

Як визначено статтею 3 Цивільного кодексу України , загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 стаття 179 Господарського кодексу України).

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (стаття 760 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Аналогічне положення містить стаття 823 Господарського кодексу України, якою визначено за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Об`єктом оренди можуть бути зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Згідно із частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленічастинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу України , правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна " від 10.04.1992 за № 2269-ХІІ регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності. Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (в редакції чинній на момент укладення спірного договору).

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна " встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як визначено статтею 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" об`єктами оренди за цим Законом є: цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс. Грошові кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості орендодавець надає орендареві на умовах кредиту за ставкою рефінансування Національного банку України, а інші оборотні матеріальні засоби викуповуються орендарем. Порядок викупу оборотних матеріальних засобів та використання грошових коштів, одержаних від їх викупу, а також грошових коштів, наданих орендареві на умовах кредиту відповідно до цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України; нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств; майно, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації); захисні споруди цивільного захисту із збереженням їх цільового призначення, крім зазначених у частині другій цієї статті.

Нерухоме майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних органів і органів доходів і зборів, що не використовується зазначеними органами для здійснення своїх функцій, може бути передано в оренду без права викупу орендарем та передачі в суборенду.

Не можуть бути об`єктами оренди:

цілісні майнові комплекси державних підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України "Про підприємництво"; цілісні майнові комплекси казенних підприємств; цілісні майнові комплекси структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць) казенних підприємств, що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України "Про підприємництво"; об`єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам`яток культурної спадщини, нерухомих об`єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників та гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми, причалів морських портів), а також об`єкти, включені до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", які випускають підакцизну продукцію, крім цілісних майнових комплексів, які випускають підакцизну продукцію, переданих в оренду до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 29 червня 2004 року; майно, що забезпечує цілісність об`єднаної енергетичної системи України та диспетчерське (оперативно-технологічне) управління; майно підприємств урядового, фельд`єгерського та спеціального зв`язку; майно підприємств, що провадять діяльність у сфері метрології, сертифікації та стандартизації; об`єкти космічної діяльності; захисні споруди цивільного захисту: в яких розташовані пункти управління; призначені для укриття працівників підприємств, що мають об`єкти підвищеної небезпеки; розташовані у зонах спостереження атомних електростанцій та призначені для укриття населення під час радіаційних аварій; установи виконання покарань та слідчі ізолятори; полігони, будови, споруди, устаткування для захоронення твердих промислових та побутових відходів, скотомогильники; автомобільні дороги, крім тих, що належать підприємствам до першого розгалуження їх за межами території цих підприємств; злітно-посадкові смуги, що мають стратегічне значення; акваторії портів, гідрографічні споруди, захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи) та системи сигналізації, портові системи інженерної інфраструктури і споруди зв`язку, енерговодопостачання та водовідведення, залізничні колії (до першого розгалуження за межами території порту), навчальний та гідрографічний флоти; водосховища та водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди (крім гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми); магістральні та міждержавні електричні мережі (лінії електропередачі); магістральний трубопровідний транспорт, що обслуговує потреби держави в цілому; магістральні нафто-, газо-, аміакопроводи та підземні нафто- та газосховища.

Окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, може бути об`єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Обмеження, встановлені цією статтею, не поширюються на передачу в оренду державного майна у складі магістральних газопроводів та підземних сховищ газу, що входять до Єдиної газотранспортної системи України, підприємству або підприємствам на строковій платній основі без права відчуження для здійснення функцій оператора Єдиної газотранспортної системи України та/або оператора підземного сховища газу. Зазначена передача майна в оренду може здійснюватися виключно з метою та на виконання зобов`язань, взятих Україною відповідно до Закону України "Про ратифікацію Протоколу про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства" на підставі договору і на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням принципів додержання економічної безпеки держави.

Законодавчими актами України може бути доповнено перелік підприємств, майнові комплекси яких не можуть бути об`єктами оренди.

Орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства, що передається дипломатичним представництвам та консульським установам іноземних держав, представництвам міжнародних міжурядових організацій в Україні; підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна ( стаття 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Статтею 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 2 статті 327 Цивільного кодексу України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Як визначено статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (стаття 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Положеннями статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Мотивована оцінка судом.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини та матеріали справи, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Правовідносини сторін виникли на підставі Договору оренди, які підпадають під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України .

Як визначено статтею 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічне положення містить стаття 283 Господарського кодексу України.

Як слідує із матеріалів справи, 11 листопада 2013 року між Комунальним підприємством Тернопільської обласної ради "Архбудсервіс" (Орендодавець/відповідач) та Фізичною особою - підприємцем Чайчуком Віталієм Івановичем (Орендар/позивач) укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області (Договір), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - гідротехнічні споруди дільниці "Швайківці", які розташовані у с. Швайківці Чортківського району Тернопільської області ( Майно), що перебуває на балансі Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Архбудсервіс", згідно з актом приймання - передачі і експертною оцінкою 75 620 гривень без ПДВ. Майно передається в оренду з метою використання водного об`єкта, з передбаченням місць для безоплатного забезпечення права громадян на загальне водокористування (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство) (п. 1.1Договору).

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2 Договору, останній укладено строком на 1095 днів, що діє з 11 листопада 2013 року до 10 листопада 2016 року включно. У випадку якщо за 1 місяць до закінчення строку визначеного у п. 10.1 даного договору жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про припинення оренди, то строк дії договору оренди продовжується на наступні 2 роки на тих самих умовах.

На виконання умов Договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв орендоване майно, про що свідчить Акт приймання - передачі в оренду майна від 11.11.2013, підписаний представниками сторін та скріплений печаткою юридичної особи (Орендодавця).

З огляду на те, що у даній справі розглядається спір стосовно орендованого майна, що належить до комунальної власності, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як визначено статтею 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" об`єктами оренди за цим Законом є: цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс. Грошові кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості орендодавець надає орендареві на умовах кредиту за ставкою рефінансування Національного банку України, а інші оборотні матеріальні засоби викуповуються орендарем. Порядок викупу оборотних матеріальних засобів та використання грошових коштів, одержаних від їх викупу, а також грошових коштів, наданих орендареві на умовах кредиту відповідно до цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України; нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств; майно, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації); захисні споруди цивільного захисту із збереженням їх цільового призначення, крім зазначених у частині другій цієї статті.

Нерухоме майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних органів і органів доходів і зборів, що не використовується зазначеними органами для здійснення своїх функцій, може бути передано в оренду без права викупу орендарем та передачі в суборенду.

Не можуть бути об`єктами оренди:

цілісні майнові комплекси державних підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України "Про підприємництво"; цілісні майнові комплекси казенних підприємств; цілісні майнові комплекси структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць) казенних підприємств, що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону України "Про підприємництво"; об`єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам`яток культурної спадщини, нерухомих об`єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників та гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми, причалів морських портів), а також об`єкти, включені до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", які випускають підакцизну продукцію, крім цілісних майнових комплексів, які випускають підакцизну продукцію, переданих в оренду до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 29 червня 2004 року; майно, що забезпечує цілісність об`єднаної енергетичної системи України та диспетчерське (оперативно-технологічне) управління; майно підприємств урядового, фельд`єгерського та спеціального зв`язку; майно підприємств, що провадять діяльність у сфері метрології, сертифікації та стандартизації; об`єкти космічної діяльності; захисні споруди цивільного захисту: в яких розташовані пункти управління; призначені для укриття працівників підприємств, що мають об`єкти підвищеної небезпеки; розташовані у зонах спостереження атомних електростанцій та призначені для укриття населення під час радіаційних аварій; установи виконання покарань та слідчі ізолятори; полігони, будови, споруди, устаткування для захоронення твердих промислових та побутових відходів, скотомогильники; автомобільні дороги, крім тих, що належать підприємствам до першого розгалуження їх за межами території цих підприємств; злітно-посадкові смуги, що мають стратегічне значення; акваторії портів, гідрографічні споруди, захисні гідроспоруди (греблі, дамби, вали, моли, насипи) та системи сигналізації, портові системи інженерної інфраструктури і споруди зв`язку, енерговодопостачання та водовідведення, залізничні колії (до першого розгалуження за межами території порту), навчальний та гідрографічний флоти; водосховища та водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди (крім гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми); магістральні та міждержавні електричні мережі (лінії електропередачі); магістральний трубопровідний транспорт, що обслуговує потреби держави в цілому; магістральні нафто-, газо-, аміакопроводи та підземні нафто- та газосховища.

Окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, може бути об`єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Обмеження, встановлені цією статтею, не поширюються на передачу в оренду державного майна у складі магістральних газопроводів та підземних сховищ газу, що входять до Єдиної газотранспортної системи України, підприємству або підприємствам на строковій платній основі без права відчуження для здійснення функцій оператора Єдиної газотранспортної системи України та/або оператора підземного сховища газу. Зазначена передача майна в оренду може здійснюватися виключно з метою та на виконання зобов`язань, взятих Україною відповідно до Закону України "Про ратифікацію Протоколу про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства" на підставі договору і на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням принципів додержання економічної безпеки держави.

Законодавчими актами України може бути доповнено перелік підприємств, майнові комплекси яких не можуть бути об`єктами оренди.

Орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства, що передається дипломатичним представництвам та консульським установам іноземних держав, представництвам міжнародних міжурядових організацій в Україні; підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна ( стаття 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Як визначено статтею 3 Цивільного кодексу України , загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 стаття 179 Господарського кодексу України).

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Спірний Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області від 11 листопада 2013 року відповідає вимогам чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 2 статті 327 Цивільного кодексу України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Як визначено статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (стаття 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п.2.3 Договору, власником майна залишається Тернопільська обласна рада , а орендар користується ним протягом строку оренди.

Положеннями статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що 05.01.2012 Тернопільською обласною радою прийнято рішення за №1312 "Про порядок надання в оренду , методику розрахунку і порядок використання орендної плати за майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області" , яким вирішено та затверджено в тому числі типовий договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Тернопільської області.

27 березня 2013 року КП ТОР "Архбудсервіс" звернулося до Тернопільської обласної ради із листом №01-34 про розгляд на засіданні постійної комісії питання щодо надання в оренду усього комплексу гідроспоруд у с. Швайківці Чортківського району Тернопільської області.

17 квітня 2013 року на засіданні постійної комісії Тернопільської обласної ради з питань соціально-економічного розвитку, промислової політики, транспорту та зв`язку , інвестицій, підприємництва, зовнішньоекономічної діяльності прийнято рішення №1738 "Про надання дозволу на здачу в оренду гідроспоруд", яким вирішено провести конкурс на здачу в оренду гідроспоруд дільниці "Швайківці" , с.Швайківці Чортківського району Тернопільської області , що перебувають на балансі КП ТОР "Архбудсервіс".

02 жовтня 2013 року конкурсною комісією Тернопільської обласної ради оголошено конкурс на надання в оренду гідротехнічних споруд дільниці "Швайківці" для використання водного об"єкта, що оформлено відповідним протоколом №21.

Протоколом конкурсної комісії Тернопільської обласної ради з надання в оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області від 29.10.2013 за №22 вирішено надати згоду на укладення договору оренди , терміном на 5 років, гідротехнічних споруд дільниці "Швайківці", які розташовані у с. Швайківці Чортківського району та перебувають на балансі КП ТОР "Архбудсервіс" , для використання водного об"єкта, фізичній особі - підприємцю Чайчуку Віталію Івановичу з розміром орендної плати за перший/базовий місяць оренди в сумі 1006, 50 грн з ПДВ , з передбаченням місць для безоплатного забезпечення права громадян на загальне водокористування .

31 жовтня 2013 року розпорядженням голови Тернопільської обласної ради за №181 "Про затвердження протоколу конкурсної комісії Тернопільської обласної ради з надання в оренду майна спільної власності територіальної громад сіл, селищ, міст Тернопільської області від 29.10.2013 №22 та про надання майна в оренду" затверджено вказаний протокол щодо надання згоди фізичній особі - підприємцю Чайчуку Віталію Івановичу на укладення договору оренди , терміном на 5 років, гідротехнічних споруд дільниці "Швайківці" , які розташовані у с. Швайківці Чортківського району та перебувають на балансі КП ТОР "Архбудсервіс" , для використання водного об"єкта.

За таких обставин, 11.11.2013 між сторонами укладено договір оренди, яким в належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.

Слід зазначити, що умовами Договору не передбачена передача документів на гідротехнічні споруди дільниці "Швайківці" , які розташовані у с. Швайківці Чортківського району Тернопільської області .

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Отже, твердження позивача про те, що відсутність документів на гідротехнічні споруди дільниці "Швайківці" нівелювало його право використання орендованого майна за його цільовим призначенням не знаходить правових підстав.

Також, судом встановлено, що 25 жовтня 2018 року Господарським судом Тернопільської області винесено рішення у справі №921/182/18 за позовом КП ТОР "Архбудсервіс" до відповідача ФОП Чайчука В.І. про стягнення заборгованості, що виникла на підставі договору від 11.11.2013.

Даний факт свідчить про те, що позивач погоджувався з умовами спірного Договору на момент його укладення, оскільки здійснював часткову оплату.

Крім того, на дату винесення рішення - 25.10.2018 у справі №921/182/18 позивач не ставив під сумнів недійсність договору оренди від 11.11.2013.

Згідно статті 761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Отже, КП ТОР "Архбудсервіс" та Тернопільська обласна рада володіли правом на передання майна у найм , як власник речі та особа, якій належать майнові права, а тому твердження позивача про відсутність вказаних прав спростовується таким:

На виконання вимог постанови КМУ від 05.11.1991 за №311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною/республіканською/ власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць / комунальною власністю/", 26.12.1991 Виконавчий комітет Тернопільської обласної ради прийняв рішення "Питання розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м.Тернополя" за №300, яким затверджено орієнтовний перелік майна комунальної власності області, що передається до власності районів і м.Тернополя, а також доручено обласним галузевим комісіям по розмежуванню майна продовжити відповідну роботу.

16 липня 1992 року рішенням Тернопільської обласної ради народних депутатів "Про комунальну власність" затверджено перелік об"єктів комунальної власності області, зокрема Рибо-водно-меліоративна станція за адресою: с. Шманьківчики Чортківського району Тернопільської області віднесена до комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області.

Отже, на підставі Закону України "Про власність" ( в редакції на момент виникнення договірних зобов"язань за спірним договором), постанови КМУ від 05.11.1991 за №311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною/республіканською/ власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць / комунальною власністю/", рішення Виконавчого комітету Тернопільської обласної ради від 26.12.1991 за №300 "Питання розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м.Тернополя" та рішення Тернопільської обласної ради народних депутатів "Про комунальну власність" від 16.07.1992 до комунальної власності Тернопільської області на законних підставах увійшла Рибо -водно - меліоративна станція за адресою: с. Шманьківчики Чортківського району Тернопільської області .

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області від 23.07.1999 за №507 "Про перетворення державного підприємства "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція" у відкрите акціонерне товариство "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція" у відповідності до статті 18 Закону України "Про приватизацію державного майна", статті 12 Закону України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" та Порядку перетворення у процесі приватизації державних, орендних підприємств і підприємств зі змішаною формою власності у відкриті акціонерні товариства , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.09.1996 №1009 (із наступними змінами) перетворено Державне підприємство "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція" у Відкрите акціонерне товариство "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція" на підставі затвердженого плану приватизації.

Пунктом 6 Наказу №507 визначено, що з моменту державної реєстрації ВАТ "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція" припиняється діяльність ДП "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція", при цьому правонаступником прав та зобов"язань державного підприємства є ВАТ "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція".

Згідно плану приватизації цілісного майнового комплексу Тернопільської обласної рибоводно-меліоративної станції, затверджений 23.07.1999 Регіональним відділенням ФДМ України по Тернопільській області, до переліку об"єктів, що не підлягали приватизації, увійшли наступні об"єкти, в тому числі ставки дільниці Швайківці (інвентарний номер 005, балансовою залишковою вартістю станом на 01.04.1996 - 407 145,00 грн).

Даний факт підтверджується інвентаризаційним описом №2 основних засобів за адресою цілісного майнового комплексу Тернопільської обласної рибоводно-меліоративної станції : Тернопільська область, Чортківський район, с.Шманьківчики та актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу Тернопільської обласної рибоводно-меліоративної станції, затверджений РВ ФДМ України по Тернопільській області 28.05.1999.

Зазначені обставини підтверджуються листами РВ ФДМ України по Тернопільській області за № 05-10-03980 від 07.12.2010 та № 05-10-04238 від 29.12.2010.

З наведеного вбачається, що в процесі приватизації цілісного майнового комплексу Тернопільської обласної рибоводно-меліоративної станції до статутного капіталу ВАТ "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція" не увійшли об"єкти , що не підлягали приватизації, зокрема, ставки дільниці Швайківці , а тому вони не виключалися з переліку об"єктів комунальної власності Тернопільської області.

Слід зазначити, що рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 05.05.2010 у цивільній справі № 8-3/10 , набрало законної сили, встановлено, що згідно з інвентаризаційним описом №2 основних засобів за адресою: Тернопільська область, Чортківський район, с.Шманьківчики, ставки дільниці Швайківці перебувають у комунальній власності Тернопільської області.

У зв"язку з цим рішенням постійної комісії Тернопільської обласної ради з питань соціально-економічного розвитку , промислової політики, транспорту та зв"язку , інвестицій, підприємництва, зовнішньоекономічної діяльності від 23.02.2011 за №962 "Про ставки дільниці Швайківці , дільниці Шманьківчики, дільниці Пробіжна, які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу ВАТ "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція" рекомендовано голові Тернопільської обласної ради утворити тимчасову комісію з метою проведення інвентаризації , визначення балансоутримувача майна ставків дільниці Швайківці, дільниці Шманьківчики, дільниці Пробіжна, які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу ВАТ "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція".

11.05.2011 Тернопільська обласна рада розпорядженням № 76 "Про комісію з інвентаризації та визначення балансоутримувача майна ставків дільниць Пробіжна, Швайківці, Шманьківчики у Чортківському районі, які в процесі приватизації Тернопільської обласної рибоводно-меліоративної станції не увійшли до статутного капіталу ВАТ "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція" утворено інвентаризаційну комісію, яка провела інвентаризацію гідротехнічних споруд ставків Тернопільської обласної рибоводно-меліоративної станції, які не увійшли до статутного капіталу ВАТ "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція".

Згідно із зведеним актом інвентаризації гідротехнічних споруд ставків Тернопільської обласної рибоводно - меліоративної станції, які не увійшли до статутного капіталу ВАТ "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція" встановлено майно (гідротехнічні споруди), зокрема по дільниці "Швайківці".

Даний зведений акт розглянуто на засіданні постійної комісії Тернопільської обласної ради з питань соціально-економічного розвитку , промислової політики, транспорту та зв"язку , інвестицій, підприємництва, зовнішньоекономічної діяльності, про що 03.09.2012 прийнято рішення за № 1512 "Про передачу на баланс гідротехнічних споруд", яким рекомендовано Тернопільській обласній раді визначити балансоутримувачем гідротехнічних споруд ставків Тернопільської обласної рибоводно-меліоративної станції, які не увійшли до статутного капіталу ВАТ "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція", КП ТОР "Архбудсервіс".

23.10.2012 Тернопільською обласною радою прийнято рішення №1437 "Питання спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області" балансоутримувачем гідротехнічних споруд ставків Тернопільської обласної рибоводно-меліоративної станції, які не увійшли до статутного капіталу ВАТ "Тернопільська обласна рибоводно-меліоративна станція" визначено КП ТОР "Архбудсервіс".

З огляду на викладене, КП ТОР "Архбудсервіс" відповідно до вимог чинного законодавства України як балансоутримувач об"єкту оренди та юридична особа , якій належить відповідні майнові права, а тому відповідач має право вчинити правочин, а саме укласти спірний договір.

А тому твердження позивача щодо відсутності у КП ТОР "Архбудсервіс" та у Тернопільської обласної ради права на передачу нерухомого майна у користування іншим особам не підтверджено належними та допустимими доказами та спростовується вищенаведеним.

Згідно із частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Згідно зі статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проте, матеріали справи не містять доказів недотримання відповідачем під час укладення оспорюваного правочину вимог ст. 203 Цивільного кодексу України.

Отже, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позивачем позову та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору оренди.

Враховуючи наведене та положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи наведене, суд позовні вимоги визнає не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо клопотання відповідача про застосування наслідків позовної давності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з підстав необґрунтованості, а тому позовна давність судом не застосовується.

Висновок суду.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати.

Щодо судового збору у розмірі 2102,00 грн.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2102,00 грн. покладається на позивача.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Фізичної особи підприємця Чайчук Віталія Івановича, АДРЕСА_1 до відповідача Комунального підприємства Тернопільської обласної ради "Архбудсервіс", вул. Грушевського, 8, м.Тернопіль, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Тернопільська обласна рада, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль про визнання договору оренди індивідуального визначеного майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області від 11.11.2013 недійсним, відмовити.

2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 2102,00 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256 -257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Примірник рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

Позивачу: Фізична особа підприємець Чайчук Віталія Івановича, АДРЕСА_1

Відповідачу: Комунальне підприємство Тернопільської обласної ради "Архбудсервіс", вул. Грушевського, 8, м.Тернопіль

Третій особі: Тернопільська обласна рада, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "08" квітня 2021 року (у зв"язку з вихідними та святковими днями та перебування судді Боровця Я.Я. у відпустці).

Суддя Я.Я. Боровець