ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.12.2020 справа № 914/2215/19

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Марінченко Р.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Львів», м. Дніпро

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , м. Броди

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Львів

про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Представники сторін:
від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: не зявився.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Львів» подало на розгляд Господарського суду Львівської області позов до відповідача Військової частини НОМЕР_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 04.11.2019 року р. відкрито провадження по справі № 914/2215/19 за правилом загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 21.01.2020 року у справі № 914/2215/19 проведено заміну первісного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 належним відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 .

Рух справи висвітлено в ухвалах суду.

Представники сторін явку повноважних представників в судове засідання 29.12.2020 року не забезпечили.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, господарським судом Львівської області 29.12.2020 року ухвалено рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.
Аргументи позивача
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідачем відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014, яким було оголошено та постановлено проведено часткову мобілізацію, 25.03.2014 на підставі Наряду Бродівського об`єднаного районного військового комісаріату Львівської області здійснено вилучення транспортного засобу КАМАЗ-45143 (державний номер НОМЕР_2 ) та причіпу НЕФАЗ-8560 (державний номер НОМЕР_3 ), власником якого є ТОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» (). Вважає, що підстави, які передували вилученню транспортного засобу, відпали, просить витребувати належне йому майно з чужого незаконного володіння відповідача.

Аргументи відповідача.

У поданому до суду відзиві відповідач Військова частина НОМЕР_1 дійсно підтверджує, що транспортний засіб КАМАЗ-45143 (державний номер НОМЕР_2 ) та причіп НЕФАЗ-8560 (державний номер НОМЕР_3 ), власником якого є ТОВ «Приват-Агро-Львів», знаходиться у належному володінні та користуванні військовою частиною. У відповідності до п.3 ст.6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації. Наголошує, що Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Таким чином, особливий період в Україні продовжує діяти, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Аргументи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки відповідне рішення Президента України про демобілізацію на даний час не прийняте, в Україні продовжує діяти особливий стан, який і послужив передумовою правомірного витребування у позивача спірного транспортного засобу, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

ОБСТАВИНИСПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Як встановлено господарським судом, указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 оголошено та постановлено провести часткову мобілізацію.

25.03.2014 року відповідно до Наряду Бродівського об`єднаного районного військового комісаріату Львівської області здійснено вилучення транспортного засобу КАМАЗ - 45143 (державний номер НОМЕР_2 ) та причіпу НЕФАЗ-8560 (державний номер НОМЕР_3 ), власником якого є ТОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» () (далі Позивач).

Вищезазначений транспортний засіб було передано військовій частині А - 2595 в стані, який відображено в акті технічного стану вантажного КАМАЗу-14543 (ВС 1 380ВС) військовий номер НОМЕР_4 та причіпу самоскиду НОМЕР_5 ( НОМЕР_3 ) військовий номер НОМЕР_6 від 24.03.3014. Приймання-передача транспортного засобу підтверджується довідкою про прийом від 26.03.2014.

04.09.2019 позивачем на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено листа з вимогою невідкладно повернути вищезазначений транспортний засіб. Однак відповіді на вимогу не надійшло.

З урахуванням того, що дії ІНФОРМАЦІЯ_4 не відповідають вимогам законодавства України, а майно позивача, на його думку, фактично перебуває у незаконному володінні, позивач був змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права із вимогою - витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_2 транспортній засіб КАМАЗ-45143 (державний номер НОМЕР_2 ) та причіп НЕФАЗ-8560 (державний номер НОМЕР_3 )з чужого незаконного володіння.

Позивач вказує, що Відповідно до п. 7 Положення про військові комісаріати: « 7. Обласні військові комісаріати є юридичними особами, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Інші військові комісаріати є відокремленими підрозділами відповідних обласних військових комісаріатів.

Військові комісаріати мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.»

Відповідно до ч. 3 ст. ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: «Залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється військовими комісаріатами на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, які оформлюються відповідними розпорядженнями.».

Оскільки саме Бродівським об`єднаним районним військовим комісаріатом, який входить до ІНФОРМАЦІЯ_2 , було вилучено транспортний засіб позивача, саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 було звернено позовні вимоги.

Проте з урахуванням норми ст. 397 ЦКУ, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як встановлено судом, 24.03.2014 року вищезазначені транспортні засоби були передані від ТзОВ «Приват-Агро-Львів» до військової частини А - 2595 (копія акту технічного стану вантажного КАМАЗу-14543 (ВС 1 380ВС) військовий номер НОМЕР_4 та причіпу самоскиду НОМЕР_5 ( НОМЕР_3 ) військовий номер НОМЕР_6 ; довідка про прийом цих машин від 26.03.2014 року додається. Оригінали документів знаходяться у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У поданих до суду поясненнях військова частина НОМЕР_1 дійсно підтверджує, що транспортний засіб КАМАЗ-45143 (державний номер НОМЕР_2 ) та причіп НЕФАЗ-8560 (державний номер НОМЕР_3 ), власником якого є ТОВ «Приват-Агро-Львів», знаходиться у її належному володінні та користуванні. Відтак належним відповідачем по даній справі може виступати саме військова частина А 2595.

У відповідності до п. 3 ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації. В свою чергу у відповідності до ст.1 Закону України «Про мобілізацій підготовку та мобілізацію» демобілізацією є комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України від 19.03.2014 № 322/1/0204 (документ з грифом секретності «таємно») військова частина НОМЕР_1 переведена і по даний час перебуває на організації і штатах воєнного часу (штат № 15/182-03).

Вважаючи, що обставини, які передували вилученню транспортного засобу у позивача, відпали, останній звернувся до господарського суду з цим віндикаційним позовом.

ОЦІНКА СУДУ

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 було оголошено мобілізацію. Пунктом 3 зазначеного Указу було визначено, що мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Згідно п. 8 Указу, цей Указ набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126-УІІ, було затверджено Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014р. №303/2014.

Згідно п. 2 наведеного Закону, цей Закон набирає чинності з дня його опублікування. Цей закон був опублікований у Голосі України від 18.03.2014р. - №49.

Таким чином, в України почав діяти особливий період та було проведено часткову мобілізацію у період з 18.03.2014 року по 01.05.2014 року

25.03.2014 року відповідно до Наряду Бродівського об`єднаного районного військового комісаріату Львівської області здійснено вилучення транспортного засобу КАМАЗ-45143 (державний номер НОМЕР_2 ) та причіпу НЕФАЗ-8560 (державний номер НОМЕР_3 ), власником якого є ТОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» () (далі Позивач).

Вищезазначений транспортний засіб було передано військовій частині А - 2595 в стані, який відображено в акті технічного стану вантажного КАМАЗу-14543(ВС 1 380ВС) військовий номер НОМЕР_4 та причіпу самоскиду НОМЕР_5 ( НОМЕР_3 ) військовий номер НОМЕР_6 від 24.03.3014 року. Приймання-передача транспортного засобу підтверджується довідкою про прийом від 26.03.2014 року.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ).

Частиною 1 ст. 4 Закону №3543-XII встановлено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Частиною 1 ст. 6 Закону №3543-XII встановлено, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону №3543-XII, виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації, якщо не введений правовий режим воєнного чи надзвичайного стану, здійснюється згідно з Мобілізаційним планом України шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації.

Обсяги транспортних засобів за типами та марками, які планується залучити під час мобілізації, для підприємств, установ та організацій усіх форм власності встановлюються згідно з Мобілізаційним планом України місцевими державними адміністраціями за поданням військових комісаріатів.

Залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється військовими комісаріатами на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, які оформлюються відповідними розпорядженнями.

Частиною 2 ст. 6 Закону №3543-ХІІ визначено, що порядок виконання військово- транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 року № 1921 було затверджено Положення про військово-транспортний обов`язок.

Пунктом 1 вищевказаного Положення встановлено, що це Положення визначає порядок виконання військово-транспортного обов`язку для задоволення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби (далі - військові формування) на особливий період транспортними засобами і технікою усіх типів і марок вітчизняного та іноземного виробництва, їх повернення під час демобілізації та компенсації шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації.

Згідно пункту 7 Положення, військово-транспортний обов`язок виконується в особливий період - шляхом передачі підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами транспортних засобів і техніки для задоволення потреб військових формувань відповідно до визначених завдань.

Пунктом 30 Положення встановлено, що повернення підприємствам, установам та організаціям транспортних засобів і техніки здійснюється військовими частинами (підрозділами), установами та організаціями військових формувань, для задоволення потреб яких вони залучалися, протягом 30 календарних днів з дати оголошення демобілізації через військові комісаріати, які здійснили таке залучення.

Згідно п. 31 Положення, для повернення транспортних засобів і техніки керівники підприємств, установ та організацій, транспортні засоби і техніка яких залучалися під час мобілізації, звертаються до військового комісаріату за місцем їх залучення з відповідною заявою.

З вищенаведеного вбачається наявність певної законодавчо визначеної правової процедури з повернення підприємству транспортного засобу, яке було залучено для задоволення потреб військових формувань.

Що стосується особливого періоду в Україні, суд вважає за необхідне визначити наступне:

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-ХІІ визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Абзац 5 ст. 1 Закону №3543-ХІІ визначає, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом №3543-XII не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Водночас зазначеним Законом передбачено такий захід, як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань - на організацію і штати мирного часу.

Згідно ст. 11 Закону №3543-ХІІ, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.

Видані Президентом України Укази Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» не містять положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосуються лише проведення звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

Вищий адміністративний суд України у постанові від 16.02.2015 року по справі №800/582/14, виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Крім того господарський суд звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах, що особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу (тобто рішення про демобілізацію) не приймав.

Також була сформована правова позиція Верховним Судом щодо тлумачення поняття «особливий період», яка була зазначена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі 640/4439/16-ц); від 21.02.2018 року у справі №211/1546/16-ц (касаційне провадження №61- 4255св18) та інших.

Листом Голови Верховного Суду від 13.07.2018 року №60-1543/0/2-18 було повідомлено Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, що Верховний Суд забезпечуючи єдність правозастосовної практики, дотримується правової позиції, згідно якої особливий період в Україні діє.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VІІІ, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, з урахуванням викладеного вище господарський суд дійшов до висновку про безпідставність міркувань позивача щодо тривалості особливого періоду в Україні.

Щодо тверджень позивача стосовно відсутності правових підстав для вилучення транспортного засобу та порушення права власності, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 387 ЦКУ передбачено, щовласник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Оскільки транспортний засіб вилучений у позивача на законній підставі, а саме в силу дії в державі особливого періоду, вимоги позивача про повернення належного йому майна з чужого незаконного володіння не мають під собою жодного правового підґрунтя.

З урахуванням чого, виконання військово-транспортного обов`язку для задоволення потреб Збройних Сил, шляхом підготовки до передачі та передачі вантажного КАМАЗу-14543 (ВС 1 380ВС) військовий номер НОМЕР_4 та причіпу самоскиду НОМЕР_5 ( НОМЕР_3 ) військовий номер НОМЕР_6 не порушило жодних прав товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Львів».

Пунктом 10 Положення про військово-транспортний обов`язок, встановлено, що завдання з підготовки до передачі та передачі транспортних засобів і техніки військовим формуванням встановлюються розпорядженнями місцевих держадміністрацій за поданням військових комісаріатів та доводяться до відома керівників підприємств, установ та організацій у мирний час - через військові комісаріати шляхом вручення відповідних зведених нарядів.

Згідно п. 2 цього Положення, зведений наряд - розпорядчий документ голови місцевої держадміністрації, в якому встановлено в мирний час для керівників підприємств, установ та організацій завдання з підготовки до передачі військовим формуванням під час мобілізації визначеної кількості за типами і марками транспортних засобів і техніки, а також порядок, пункти та строки передачі. Голова місцевої держадміністрації та військовий комісар підписують зведений наряд і скріплюють підписи своїми печатками.

Наявна в матеріалах справи в якості доказу по справі до позову копія Наряду Бродівського об`єднаного районного військового комісаріату Львівської області здійснено вилучення транспортного засобу КАМАЗ-45143 (державний номер НОМЕР_2 ) та причіпу НЕФАЗ-8560 (державний номер НОМЕР_3 ), власником якого є ТОВ «ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ» (), спростовує твердження позивача про відсутність відповідних правових підстав для підготовки до передачі та передачі транспортного засобу відповідачу.

Підсумовуючи наведені вищеобставини, господарський суд вважає необґрунтованою позицією позивача щодо безпідставності вилучення предмету спору, а саме - транспортний засіб транспортного засобу КАМАЗ-45143 (державний номер НОМЕР_2 ) та причіпу НЕФАЗ-8560 (державний номер НОМЕР_3 )під час дії особливого періоду в України, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Суд відхиляє посилання позивача на Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 року по справі № 826/18425/15, оскільки досліджувані у цій справі обставини відмінні від обставин, які досліджуються та оцінюються судом у даній справі.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "ГарсіяРуїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "ХіроБалані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та МесропМовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, залишаються за позивачем.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Львів» до відповідача Військової частини НОМЕР_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені в ст. 256, 257 ГПК України.

Інформацію у справі, яка розглядається можна отримати за такою веб-адресою - http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015/, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення складено 05.12.2020 року.

Суддя З.В. Горецька