ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. Справа № 911/1424/20

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Гопанок І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа"

про стягнення 1 362 893,44 гривень

за участю представників:

від позивача: Піун С.П. (довіреність №14-94 від 17.05.2019)

від відповідача: Рева І.Л. (статут)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України"/позивач) до Комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа" (далі - КП "Переяслав-Хмельницьктепломережа"/відповідач) про стягнення 1 362 893,44 гривень, з яких: 673 846,27 грн пені, 244 509,22 грн 3% річних та 444 537,95 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу №2141/1718-БО-17 від 18.09.2017 та несвоєчасної сплати вартості отриманого за вказаним правочином природного газу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.06.2020 у справі №911/1424/20 прийнято позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 30.06.2020, а також встановлено сторонам строк для вчинення процесуальних дій, зокрема встановлено відповідачу строк для подання відзиву - до 30.06.2020.

Відповідно до наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення про відкриття провадження у справі, відповідні процесуальні права і обов`язки та строки для їх реалізації і виконання, сторони були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.06.2020 у справі №911/1424/20 відкладено підготовче засідання на 20.07.2020.

30.06.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з доданими на підтвердження викладених у ньому заперечень документами.

20.07.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли письмові пояснення разом з доданими на підтвердження викладених у вказаних поясненнях обставин документами.

Вказані вище відзив та пояснення разом з доданими до них документами судом прийнято.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.07.2020 у справі №911/1424/20 відкладено підготовче засідання на 10.08.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.08.2020, занесеною до протоколу судового засідання від 10.08.2020, у справі №911/1424/20 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.09.2020 у справі №911/1424/20 оголошено перерву до 22.09.2020.

11.09.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення, відповідно до яких позивач не погодився із запереченнями відповідача.

22.09.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання, згідно якого позивач просив не приймати пояснення позивача з огляду на пропуск процесуальних строків для подання вказаних пояснень.

У судовому засіданні 22.09.2020 представником позивача заявлено клопотання про поновлення строку для подання вказаних вище пояснень.

Відповідно до приписів ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Поряд з тим згідно ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Однак позивачем, у тому числі представником позивача у судовому засіданні 22.09.2020, не обґрунтовано як поважність причин пропуску відповідного процесуального строку для подання вказаних вище пояснень щодо заперечень відповідача на позов, так і об`єктивну неможливість подати відповідні пояснення до суду заздалегідь, у підготовчому провадженні.

З огляду на вказане вище та приписи процесуального законодавства, суд дійшов висновку про залишення пояснень позивача без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.09.2020, занесеною до протоколу судового засідання від 22.09.2020, у справі №911/1424/20 оголошено перерву в судовому засіданні до 12.10.2020.

12.10.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені на 50% та відкладення розгляду вказаної справи.

З огляду на те, що відповідне клопотання в частині зменшення пені не є процесуальним клопотанням, а в частині відкладення розгляду справи - не відноситься до заяв по суті, а тому може бути заявлено на будь-якій стадії процесу, таке клопотання судом прийнято.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.10.2020 у справі №911/1424/20 оголошено перерву до 23.11.2020.

23.11.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області електронною поштою від позивача надійшли заперечення проти заяви відповідача про зменшення неустойки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.11.2020 у справі №911/1424/20 оголошено перерву до 08.12.2020.

У судовому засіданні 08.12.2020 після закінчення з`ясування обставин та дослідження доказів судом оголошено про перехід до судових дебатів, по закінченні яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд

ВСТАНОВИВ:

18.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», найменування якого надалі змінено на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як постачальником, та Комунальним підприємством Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа", як споживачем, укладено договір постачання природного газу №2141/1718-БО-17 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно пп. 1.2, 6.1 та 12.1. договору природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Надалі, 11.01.2018 та 06.04.2018, між сторонами укладено додаткові угоди №№1, 2 відповідно, якими внесено до договору зміни стосовно відповідальності сторін, обсягів необхідного до поставки газу та періоду його поставки, а також - строку дії договору, який визначено з 01.10.2017 по 31.05.2018.

Копії вказаних вище договору та додаткових угод до нього наявні в матеріалах справи.

В обґрунтування поданого позову АТ "НАК "Нафтогаз України" зазначило, що власні договірні зобов`язання виконало належним чином та протягом жовтня, листопада, грудня 2017 року, січня, лютого, березня 2018 року передало відповідачу за умовами договору природний газ загальною вартістю 12 370 643,62 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на актах приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.10.2017 на суму 664 508,44 грн,

- б/н від 30.11.2017 на суму 1 980 222,24 грн,

- б/н від 31.12.2017 на суму 2 270 593,60 грн,

- б/н від 31.01.2018 на суму 2 681 575,06 грн,

- б/н від 28.02.2018 на суму 2 325 219,70 грн,

- б/н від 31.03.2018 на суму 2 448 524,58 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивач зауважив, що відповідач свої обов`язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу не виконав, провівши у повному обсязі розрахунки за отриманий газ з порушенням передбачених договором строків, в підтвердження чого суду надано: відомість по операціям за підписом заступника головного бухгалтера АТ "НАК "Нафтогаз України", а також копії виписок по банківському рахунку позивача.

Отже, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, що полягає у порушенні передбачених п. 6.1. договору строків оплати вартості поставленого природного газу, позивач просить суд стягнути з відповідача:

- 673 846,27 грн пені, нарахованої за періоди:

з 28.11.2017 по 26.12.2017 на 664 508,44 грн заборгованості за жовтень 2017 року,

з 26.12.2017 по 26.12.2017 на 1 980 222,24 грн заборгованості за листопад 2017 року,

з 26.01.2018 по 31.01.2018 на 2 270 593,60 грн заборгованості за грудень 2017 року,

з 01.02.2018 по 22.03.2018 на 1 270 593,60 грн заборгованості за грудень 2017 року,

з 23.03.2018 по 25.07.2018 на 1 170 593,60 грн заборгованості за грудень 2017 року,

з 27.02.2018 по 26.08.2018 на 2 681 575,06 грн заборгованості за січень 2018 року,

з 27.03.2018 по 26.09.2018 на 2 325 219,70 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 26.04.2018 по 25.10.2018 на 2 448 524,58 грн заборгованості за березень 2018 року,

- 244 509,22 грн 3% річних, нарахованих за періоди:

з 28.11.2017 по 26.12.2017 на 664 508,44 грн заборгованості за жовтень 2017 року,

з 26.12.2017 по 26.12.2017 на 1 980 222,24 грн заборгованості за листопад 2017 року,

з 26.01.2018 по 31.01.2018 на 2 270 593,60 грн заборгованості за грудень 2017 року,

з 01.02.2018 по 22.03.2018 на 1 270 593,60 грн заборгованості за грудень 2017 року,

з 23.03.2018 по 22.10.2018 на 1 170 593,60 грн заборгованості за грудень 2017 року,

з 27.02.2018 по 22.10.2018 на 2 681 575,06 грн заборгованості за січень 2018 року,

з 27.03.2018 по 22.10.2018 на 2 325 219,70 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 23.10.2018 по 23.10.2018 на 2 210 788,17 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 24.10.2018 по 30.10.2018 на 1 210 788,17 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 31.10.2018 по 31.10.2018 на 820 788,17 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 01.11.2018 по 22.11.2018 на 790 788,17 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 23.11.2018 по 02.12.2018 на 785 581,25 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 03.12.2018 по 05.12.2018 на 783 916,45 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 06.12.2018 по 11.12.2018 на 759 837,84 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 12.12.2018 по 26.12.2018 на 744 642,75 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 27.12.2018 по 27.12.2018 на 707 852,30 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 28.12.2018 по 02.01.2019 на 689 508,81 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 03.01.2019 по 14.01.2019 на 479 999,98 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 15.01.2019 по 22.04.2019 на 479 470,64 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 23.04.2019 по 23.04.2019 на 454 006,09 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 24.04.2019 по 20.08.2019 на 382 354,49 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 21.08.2019 по 16.10.2019 на 373 638,95 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 26.04.2018 по 16.10.2019 на 2 448 524,58 грн заборгованості за березень 2018 року,

- 444 537,95 грн інфляційних втрат, нарахованих за періоди:

з 01.02.2018 по 28.02.2018 на 1 270 593,60 грн заборгованості за грудень 2017 року,

з 01.03.2018 по 30.09.2018 на 1 182 028,94 грн заборгованості за грудень 2017 року з урахуванням сум інфляції за попередній період,

з 01.03.2018 по 30.09.2018 на 2 681 575,06 грн заборгованості за січень 2018 року,

з 01.04.2018 по 30.09.2018 на 2 325 219,70 грн заборгованості за лютий 2018 року,

з 01.10.2018 по 31.10.2018 на 867 204,06 грн заборгованості за лютий 2018 року з урахуванням сум інфляції за попередній період,

з 01.11.2018 по 30.11.2018 на 846 739,61 грн заборгованості за лютий 2018 року з урахуванням сум інфляції за попередній період,

з 01.12.2018 по 31.12.2018 на 762 521,52 грн заборгованості за лютий 2018 року з урахуванням сум інфляції за попередній період,

з 01.01.2019 по 31.03.2019 на 558 583,52 грн заборгованості за лютий 2018 року з урахуванням сум інфляції за попередній період,

з 01.04.2019 по 31.07.2019 на 474 976,96 грн заборгованості за лютий 2018 року з урахуванням сум інфляції за попередній період,

з 01.08.2019 по 30.09.2019 на 469 069,84 грн заборгованості за лютий 2018 року з урахуванням сум інфляції за попередній період,

з 01.05.2018 по 30.09.2019 на 2 448 524,58 грн заборгованості за березень 2018 року.

Відповідно до викладених заперечень відповідач визнав обставини складення та підписання сторонами у жовтні-грудні 2017 року, січені-березні 2018 року актів приймання-передачі газу, попри те - не погодився із вимогами позивача з огляду на те, що частину вартості послуг відповідач оплатив за рахунок власних коштів в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальними режимом використання, а іншу частину - за рахунок коштів державного бюджету, шляхом отримання фінансової підтримки в рамках відповідної цільової програми.

Так, відповідач зазначив, що порядок та строк розрахунків за отриманий газ передбачено п. 6.3.1. договору, що, з урахуванням ст. 191 Закону України «Про теплопостачання» та Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, свідчить про відсутність впливу відповідача на проведення розрахунків.

Відповідачем зауважено, що Київська обласна рада на виконання власних рішень виділила кошти, якими відповідач частково погасив заборгованість перед позивачем.

За доводами відповідача він не є кінцевим споживачем теплової енергії та безпосереднім платником за відповідно отриману енергію, як наслідок - не є розпорядником коштів, що надходять від населення на рахунок зі спеціальним режимом використання, а тому відповідач вважає, що в його діях відсутня вина в несвоєчасному проведенні розрахунків, що згідно ст. 614 Цивільного кодексу України виключає відповідальність у вигляді стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Також відповідач вказав, що несвоєчасність розрахунків за отриманий газ є не наслідком несумлінного виконання власних зобов`язань, а існування об`єктивних незалежних від відповідача причин.

За доводами відповідача такими причинами є встановлення тарифів, що лише частково відшкодовували вартість наданих послуг, невідшкодування підприємству різниці в тарифах, як наслідок - збитковість діяльності підприємства.

В підтвердження вказаних вище обставин відповідач надав таблиці щодо оплати за поставлений позивачем газ, довідки про відкриття рахунків зі спеціальним режимом використання, та копії: Рішень Київської обласної ради від 10.10.2018 за №507-23-VII, від 19.12.2019 №779-32-VII, платіжних доручень, звітів про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання за січень-грудень 2017 року та за січень-грудень 2018 року, балансів (звітів про фінансовий стан) на 31.12.2017 та на 31.12.2018, а також копії листів до Київської обласної ради щодо виділення коштів на відшкодування збитків.

Додатково до пояснень відповідач надав копії договору банківського рахунку №1 від 28.07.2014 та листа №97 від 30.01.2017 до Київської обласної адміністрації про вжиття заходів щодо недопущення зриву опалювального сезону 2016-2017 років.

З огляду вказаного вище відповідач просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі.

Також, з огляду наведених вище обставини, у тому числі відсутності вини відповідача у затримці розрахунків з позивачем, неотримання відповідачем інших прибутків, наявності невідшкодованої різниці в тарифах, відповідач просить суд зменшити суму заявленої позивачем пені на 50%.

Своєю чергою позивач заперечив проти зменшення суму заявленої до стягнення пені з огляду на зростання дебіторської заборгованості відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача станом на кінець 2017 року, а також з огляду на значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, який є об`єктом стратегічного значення.

Позивач зауважив, що несвоєчасність оплати контрагентів перешкоджає позивачу у виконанні покладених державою на нього обов`язків, погіршує його фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів, тоді як держава не виконує власні зобов`язання перед позивача по компенсації економічно обгрунтованих витрат, що спричиняє позивачу збитки.

З огляду на вказане вище позивач просить суд відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення пені.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.

Приписами статей ст. 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 655, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що підписання КП "Переяслав-Хмельницьктепломережа", як покупцем, актів приймання-передачі природного газу за жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень, лютий, березень 2018 року, без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу та його вартості, свідчить про прийняття відповідачем цього газу, що породжує для останнього обов`язок по оплаті вартості газу у повному обсязі, у погоджені договором строки: відповідно до 25-го числа кожного з наступних місяців за відповідними місяцями поставки.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Так, з наявних в матеріалах справи виписок по рахунку позивача та бухгалтерської довідки та розрахунку заборгованості слідує, що оплата вартості отриманого відповідачем за договором газу відбулась з порушенням визначених договором строків шляхом перерахування відповідачем власних коштів, які за доводами останнього отримані від Київської обласної ради в рамках цільової програми, а також коштів в порядку розподілу згідно постанови КМУ №217.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Водночас приписами ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Водночас пунктом 8.2. договору у редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018 передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

За таких обставин, оскільки відповідач порушив передбачений договором строк оплати вартості отриманого газу, а заявлений до стягнення розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат, обрахований судом в межах вказаних позивачем періодів на відповідно прострочені суми, є арифметично правильним, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 673 846,27 грн пені, 244 509,22 грн 3% річних та 444 537,95 грн інфляційних втрат.

Посилання ж відповідача на відсутність його впливу на проведення вказаних вище розрахунків, що свідчить про відсутність обставин порушення господарського зобов`язання перед позивачем судом визнаються неспроможними з огляду на те, що аналіз приписів статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в сукупності з положеннями Порядку №217, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, дозволяє дійти висновку, що положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Вказана вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19, відповідно до якої Верховним Судом також вказано, що:

- строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання теплової енергії певним категоріям населення фактично регулюються Порядками №20, №256, №493, а підписання спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, а тому у разі здійснення теплопостачальною організацією розрахунків за отриманий у гарантованого постачальника природний газ за рахунок субвенцій з державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень, підписаних між постачальником, споживачем природного газу та іншими учасниками розрахунків з боку держави, нарахування відповідачу-споживачу пені на підставі договору постачання, а також застосування до нього відповідальності за порушення грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого газу в порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді 3% річних та інфляційних втрат є можливим у випадку, якщо відповідач здійснив оплату отриманих ним з державного бюджету коштів поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями;

- підставою для стягнення з відповідача нарахувань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, та застосування до нього штрафних санкцій (пені) у погодженому у договорі поставки розмірі за порушення грошового зобов`язання, може бути наявність у відповідача, як споживача природного газу, суми основного боргу за розрахунками за отриманий від позивача природний газ, яка не була предметом регулювання спільних протокольних рішень та несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Представниками сторін у судовому засіданні підтверджено відсутність укладених між сторонами спільних протокольних рішень щодо погашення заборгованості за отриманий згідно договору природний газ.

Отже, судом спростовуються аргументи відповідача щодо відсутності в його діях вини, як наслідок відсутності підстав для стягнення з нього сум пені, 3% річних та інфляційних втрат з огляду на вказані вище законодавчі приписи та зроблені на їх підставі висновки, а також те, що позивачем нараховано передбачені частиною другою статті 625 ЦК України кошти та пеню на суми боргу, що не були предметом регулювання спільних протокольних рішень та несвоєчасно сплачені відповідачем за рахунок власних коштів.

Також судом визнаються неспроможним посилання відповідача на обставини наявності у нього збитків, позаяк застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями статей 78, 265 ГК України щодо здійснення відповідачем, як комунальним підприємством, господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії.

Відповідач згідно статті 42 ГК України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Отже, правовий статус відповідача, як заснованого на комунальній власності територіальної громади, не звільняє його від підприємницьких ризиків, що можуть виникнути під час здійснення господарської діяльності з виробництва і постачання теплової енергії та гарячої води безпосереднім споживачам на підставі договорів та пов`язані, зокрема, із несвоєчасними розрахунками споживачів за поставлені їм відповідачем як теплопостачальною організацією енергоносії та затримкою держави у виділенні пільг та субсидій на часткове покриття вартості енергоносіїв, спожитих пільговими категоріями споживачів теплової енергії та гарячої води.

З огляду вказаного вище суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 244 509,22 грн 3% річних та 444 537,95 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню, як доказово та нормативно обґрунтовані.

Поряд з тим відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Як необхідність використання права на зменшення розміру фінансових санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №916/2070/19 та від 29.07.2020 у справі №914/1470/19.

Так, зі встановлених у зазначеній справі обставин та наданих представником відповідача у судових засіданнях пояснень в розрізі необхідності зменшення пені слідує, що:

- КП "Переяслав-Хмельницьктепломережа" є комунальним унітарним комерційним підприємством, а основним різновидом господарської діяльності відповідача є постачання теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, як наслідок основним джерелом доходів такого підприємства є кошти, що надійшли за наданні послуги з теплопостачання, господарська діяльність останнього є суспільно необхідною та відіграє особливу соціальну роль;

- відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб, а для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, бюджетним організаціям;

- єдиним джерелом для оплати вартості отриманого газу є кошти, отримані як оплата за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ.

Враховуючи наведене вище, доводи та інтереси сторін, зокрема відповідача, як комунального підприємства, створеного для виробництва теплової енергії споживачам, а також беручи до уваги: ступінь виконання боржником зобов`язання; нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, що у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів понесення позивачем збитків через порушення відповідачем грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та зменшення в порядку ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України розміру заявленої до стягнення пені на 50%, відповідно до 336 923,14 грн, що відповідно підлягають стягненню з відповідача.

Заперечення позивача щодо зменшення пені визнаються судом неспроможними з огляду на ненадання позивачем доказів понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення боржника, а також те, що застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем не може відповідати критеріям розумності та справедливості.

В розрізі зазначеного вище суд вважає за необхідне вказати, що відповідне зменшення пені є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №910/13801/19.

Витрати позивача по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача у повному обсязі, без урахування зменшення розміру штрафної санкції.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 12, 129, 233, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради "Переяслав-Хмельницьктепломережа" (08400, Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Івана Мазепи, 33, ідентифікаційний код 20598264) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 336 923 (триста тридцять шість тисяч дев`ятсот двадцять три) грн 14 коп. пені, 244 509 (двісті сорок чотири тисячі п`ятсот дев`ять) грн 22 коп. 3% річних, 444 537 (чотириста сорок чотири тисячі п`ятсот тридцять сім) грн 95 коп. інфляційних втрат та 20 443 (двадцять тисяч чотириста сорок три) грн 40 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 22.01.2021.

Суддя В.А. Ярема