ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року

м. Черкаси справа № 925/546/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Довганя К.І., із секретарем судового засідання Дяченко Т.В. за участю представників: позивача - Люби А.М. адвоката за ордером, відповідача - Русенко В.Ю, адвоката за ордером, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Приватного підприємства "Фенікс Агро" до Приватного підприємства "Северин" про стягнення 3546690,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 3 546 690,25 гривень заборгованості по договору позики (поворотної фінансової допомоги) №28/03/2019 від 28.03.2019 з яких: 2 624 080,00 грн. основного боргу, 826 737,87 грн. пені, 14 067,61 грн інфляційних та 81 804,77 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач належним чином не виконав повністю взяті на себе грошові зобов`язання щодо повернення суми позики по вище вказаному договору.

Справа розглядається в порядку загального позовного провадження.

01.06.2020 відповідач подав до суду відзив на позов, в якому заявлені вимоги визнав частково в сумі 2 695 202,61 грн., з яких 2 624 080,00 грн. основний борг; 61 658,71 грн. пеня та 9 463,90 грн. 3% річних. У задоволенні решти позовних вимог відповідач просив відмовити.

Відповідач вказав, що 20.02.2020 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода № 1 до Договору (далі - Додаткова угода), на підставі якої сторони змінили строк повернення позики відповідачем з 22.04.2019 на 15.03.2020. Тобто, після підписання Додаткової угоди було змінено строк виконання зобов`язання відповідача щодо повернення позики позивачеві.

Відповідач зауважив, що оскільки позивач при здійсненні розрахунку інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені зазначив як дату початку прострочення виконання зобов`язання відповідачем за Договором з 23.04.2019, а не з 16.03.2020, то з урахуванням вищезазначених фактичних обставин справи та положень ч.1 ст. 631, ч. 1 ст. 653, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України,відповідач вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, нарахованих позивачем за період з 23.04.2019 до 16.03.2020, не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 04.06.2020 підготовче засідання було відкладено на 07 липня 2020 р.

07.07.2020 відповідач позов до суду клопотання, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 61 658,71 грн. посилаючись на положення, викладені у Постанові Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами) на території України, якою встановлено карантин з 12 березня 2020 року, і який продовжено до 31 липня 2020 року.

Ухвалою суду від 07.07.2020 підготовче засідання закрито і призначено справу до розгляду по суті на 15 вересня 2020 р.

Ухвалою від 15.09.2020 судове засідання було відкладено на 17 листопада 2020 р.

Ухвалою від 17.11.2020 судове засідання було відкладено на 02 грудня 2020 р.

26.11.2020 від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач просив суд поновити процесуальні строки через зміну ним матеріально-правових вимог.

У вказаній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 54 847,57 грн. 3% річних, 52 687,31 грн. інфляційних втрат за період з 16.03.2020 по 24.11.2020 та 131 060,61 грн. пені за період з 16.03.2020 по 03.07.2020.

Ухвалою суду від 02.12.2020 поновлено позивачу процесуальні строки для подання заяви про зміну матеріально-правових вимог; прийнято заяву позивача про зміну матеріально-правових вимог до розгляду та оголошено в судовому засіданні перерву до 09 год. 30 хв. 04 грудня 2020.

Ухвалою суду від 04.12.2020 судове засідання відкладено на 11:40 год. 15 грудня 2020 р.

07.12.2020 відповідач подав до суду відзив на позов із урахуванням заяви позивача про зміну матеріально-правових вимог, в якій повідомив, що ним були здійснені в період з 21.07.2020 по 06.10.2020 часткові сплати боргу та просив суд заявлені вимоги задовольнити частково. При цьому, відповідач подав до суду свій контррозрахунок господарських санкцій.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково.

Після завершення розгляду справи суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення до 09:00 год. 16 грудня 2020 р.

Суд, вислухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2019 між позивачем, як позикодавцем та відповідачем, як позичальником був укладений Договір позики (поворотної фінансової допомоги) за № 28/03/2019 (далі - Договір), відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався передати у користування позичальникові грошові кошти у розмірі, визначеному даним договором, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві грошові кошти в розмірі на умовах, визначених цим договором.

Позика надавалась позичальнику на безвідсотковій (безвідплатній) основі (п.1.2 Договору).

Згідно п.2.1 Договору сума позики становила 4 500 000 грн.

На підставі п.2.2 Договору позика мала передатися позикодавцем позичальнику протягом 5 (п`ять) робочих днів після підписання сторонами цього договору, шляхом внесення/зарахування грошей на розрахунковий рахунок позичальника.

Розділом 3 Договору сторони визначили порядок та строк повернення позики.

За умовами п.3.1. Договору позичальник зобов`язався повернути всю суму позики до 22 квітня 2019 року.

Факт належного виконання позивачем умов вище вказаного Договору підтверджується платіжним дорученням № 318927 від 28.03.2019 на суму 4 500 000 грн.

20.02.2020 сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору, на підставі якої був змінений строк повернення позики відповідачем.

За умовами п.1 Додаткової угоди №1 сторони виклали п.3.1 Договору в такій редакції: "Позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики до 15 березня 2020 року".

Відповідач грошові зобов`язання за цим Договором виконав частково, повернувши позивачу суму позики у розмірі 1 875 920,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:

- № 12779 від 16.04.2019 на суму 1 025 920,00 грн,

- № 12997 від 03.05.2019 на суму 500 000,00 грн,

- № 13073 від 11.05.2019 на суму 100 000,00 грн,

- № 12720 від 17.03.2020 на суму 100 000,00 грн,

- № 12757 від 19.03.2020 на суму 50 000,00 грн,

- №12943 від 03.04.2020 на суму 100 000, 00 грн.

Сума заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним Договором становила 2624080,00 грн.

Станом на 03.12.2020 відповідачем були частково перераховані (повернуті) позивачу грошові кошти в сумі 350 000,00 грн., а саме:

- 21 липня 2020 року в розмірі 100 000,00 грн;

- 22 липня 2020 року в розмірі 50 000,00 грн;

- 29 липня 2020 року в розмірі 50 000,00 грн;

- 11 вересня 2020 року в розмірі 50 000,00 грн;

- 06 жовтня 2020 року в розмірі 100 000,00 грн.

Відтак, сума заборгованості відповідача перед позивачем становила 2274080, 00 грн.

П.4.1. Договору сторони узгодили, що у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі повернення суми позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення. Нарахування пені припиняється через три роки з дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За період з 16.03.2020 по 03.07.2020 позивач відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання нарахував 131 060,61 грн. пені.

Також, в порядку ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 54847,57 грн. 3% річних та 52987,31 грн. інфляційних втрат за період з 16.03.2020 по 24.11.2020.

За приписами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст.ст. 173, 174, 181, 193 ГК України, ст.ст. 526, 530, 655, 692, ЦК України містять такі положення.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного договору позики (поворотної фінансової допомоги) №28/03/2019 від 28.03.2019 та Додаткової угоди №1 до цього договору.

Свої зобов`язання за Договором позики позивач виконав належним чином та перерахував відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується, дослідженим в судовому засіданні, платіжним дорученням на суму 4500000,00 грн.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов`язок щодо повернення позики у розмірі 4500000,00 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Факт виконання позивачем належним чином договірних зобов`язань по вищевказаному Договору позики відповідачем не оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково перерахував позивачу грошові кошти в розмірі 225920,00 грн. (1875920,00+350000,00) на підставі платіжних доручень, досліджених в судовому засіданні.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем на час звернення до суду із даним позовом становив 2274080,00 грн., який підлягає стягненню, що не оспорюється сторонами.

За порушення відповідачем умов п. 3.1 Договору позики позивачем відповідачу згідно п.4.1 цього Договору за період з 16.03.2020 по 03.07.2020 нарахована пеня в сумі 131060,61 грн., а також господарські санкції за період з 16.03.2020 по 24.11.2020 в порядку ч.2 ст.625 ЦК України - 54847,57 грн. 3% річних та 52687,31 інфляційних втрат.

Суд, дослідивши наданий позивачем розрахунок пені і господарських санкцій, приходить до наступного.

Пунктом 8 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Позивач здійснив розрахунок пені в розмірі 131 060, 61 грн за період з 16.03.2020 по 03.07.2020, тобто з моменту прострочення виконання грошового зобов`язання по день, який передував набранню чинності прийнятого Закону України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID-19" (далі - Закон).

Суд враховує, що в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 зазначено, що надання зворотної дії в часі законам та іншим нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Тобто, вказаний вище Закон має зворотню дію в часі.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами) на території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який продовжено до 31 грудня 2020 року.

Оскільки пеня нарахована у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, то суд вважає її нарахування безпідставним і таким, що суперечить вище вказаному Закону. Відтак, суд приходить до переконання, що у вимозі в частині стягнення пені в розмірі 131 060, 61 грн позивачу необхідно відмовити.

Суд бере до уваги, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Відповідач, визнаючи заявлені вимоги частково, подав до суду свій контррозрахунок 3% річних та втрат внаслідок інфляції. Зокрема, згідно цього розрахунку сума 3% річних за період з 16.03.2020 по 24.11.2020 становила 51870,18 грн., а розмір втрат внаслідок інфляції складав за цей же період 48047,03 грн.

Суд, дослідивши поданий відповідачем контррозрахунок господарських санкцій, погоджується із формулами нарахування цих санкцій та вважає цей розрахунок обґрунтованим.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2373997,21 грн., з яких: 2274080,00 основного боргу, 51870,18 грн. 3% річних та 48047,03 грн. втрат внаслідок інфляції за неналежне виконання грошових зобов`язань по договору позики (поворотної фінансової допомоги) №28/03/2019 від 28.03.2019.

Ч.1 ст.123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 35 609,95 грн.

Крім того, позивач подав заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 42 666,67 грн.

В якості доказів понесених витрат позивач надав суду:

- договір на надання правничої допомоги від 25.06.2020 № 1/06 та Додаткова угода № 2 до цього договору;

- Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 21.12.2020 № 1;

- рахунки від 15.01.2020 №10 на суму 65000 грн. В т.ч. ПДВ та від 21.12.2020 № 1/12/20 із переліком наданих послуг та їх вартістю;

- платіжне доручення від 19.03.2020 № 340020.

Частиною 1 статті ст. 16 ГПК України, встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з ч. 2 названої статті, представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 п. 1).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу доведено належними і допустимими доказами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлена вимога позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Северин" (; вул.Соборна,171, смт Маньківка, Черкаська область, 20101) на користь Приватного підприємства "Фенікс Агро" (; вул.Гонти, буд,3, м.Умань, Черкаська область, 20302):

- 2 274 080,00 грн. (два мільйони двісті сімдесят чотири тисячі вісімдесят грн) основного боргу,

- 51 870,18 грн. (п`ятдесят одна тисяча вісімсот сімдесят грн. 18 коп.) 3% річних;

- 48 047,03 грн. (сорок вісім тисяч сорок сім грн. 03 коп.) втрат внаслідок інфляції;

- 35 609,95 грн. (тридцять п`ять тисяч шістсот дев`ять грн. 95 коп.) витрат по сплаті судового збору;

- 42 666,67 грн. (сорок дві тисячі шістсот шістдесят шість грн. 67 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

В решті заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.01.2021.

Суддя К.І. Довгань