ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020м. ДніпроСправа № 904/4194/20
За позовом Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект", м. Дніпро

про стягнення 538 813,38 грн.

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект", м. Дніпро

до Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія", м. Дніпро

про визнання недійсним договору на відповідальне зберігання №16 від 29.08.2003

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача (за первісним позовом): Юрченко І.О., адвокат

Від відповідача (за первісним позовом): Литвин Ю.С., адвокат

С У Т Ь С П О Р У:

Українсько-американське товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" неустойку у вигляді штрафу у сумі 538 813,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №16 на відповідальне зберігання від 29 серпня 2003 року в частині повного та своєчасного повернення обладнання переданого на зберігання.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначає, що:

- договір №16 на відповідальне зберігання від 29.08.2003 не укладався відповідачем, за вказаним договором не виникли права та обов`язки. Наданий до позовної заяви договір та інші додатки до нього від ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" підписано неуповноваженою на те особою. На дату підписання спірного договору в статуті ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" діяли обмеження щодо укладення договорів на суму, яка перевищує 30% статутного фонду. Договір виходить за межі цілей діяльності ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" визначених в статуті. Спірний договір не породжує правовідносин для сторін також у зв`язку із забороною його підписувати, встановленою для ОСОБА_1 в силу ч. 3 ст. 62 ЦК УРСР. Для не укладеного (не вчиненого) договору не вимагається встановлення його недійсності окремо в судовому порядку;

- за спірним договором фактично майно не передавалося до ВАТ "Дніпроавтотехкомплект";

- позивач безпідставно застосовує індексацію до вартості майна та зловживає своїми правами.

У відповіді на відзив на позовну заяву (первісний позов) (а.с.151-157) позивач посилається на те, що відсутність або неточність окремих реквізитів у документах не свідчить про нереальний характер господарських правовідносин. Вважає правомірним застосування індексів інфляції до вартості майна.

09 листопада 2020 року до господарського суду надійшли заперечення ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" на відповідь на відзив (а.с 197-201).

01 вересня 2020 року до Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі надійшов зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" про визнання недійсним договору на відповідальне зберігання №16 від 29.08.2003 з додатками, підписаний між Українсько-американським товариством з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" та Відкритим акціонерним товариством "Дніпроавтотехкомплект", правонаступник - ТОВ "Дніпроавтотехкомплект".

ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" просить стягнути з Українсько-американського ТОВ "Укртехнопром-типографія" судові витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову та витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 82 924,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом позивач зазначає, що спірний договір підписаний неуповноваженою на те особою; на момент підписання договору діяли статутні обмеження щодо укладання договорів на суму, яка перевищує 30% статутного фонду; договір виходить за межі цілей статутної діяльності товариства; договір укладено з порушенням ст. 62 ЦК УРСР. Всі ці обставини вказують на фіктивність спірного договору, тобто його недійсність.

Українсько-американське товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" проти задоволення зустрічного позову заперечує з огляду на таке:

- згідно листа №04-09/2073 від 16.10.2020 Головного управління статистики у Дніпропетровській області, з листопада 2001 року по березень 2008 року, керівником ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" був саме ОСОБА_2 . Таким чином, твердження відповідача не відповідають дійсності. Договір відповідального зберігання майна №16 від 29.08.2003 підписано з боку ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" уповноваженою на те особою. Предметом договору є саме відповідальне зберігання майна плата за яке передбачена у сумі 1500,00 грн. на рік без ПДВ. Навіть з урахуванням, що договір вже існує 17 років, то його загальна вартість на сьогодні складає 25 500,00 грн., що знаходиться межах 30% статутного капіталу відповідача. Таким чином, договір підписано без перевищення повноважень збоку представника відповідача;

- п.2.2. статуту відповідача визначено, що предметом діяльності товариства, у тому числі, є здійснення інших видів діяльності, не заборонених законодавством України. Тож, надання послуг з відповідального зберігання не виходить за межі цілей діяльності відповідача;

- щодо повноважень ОСОБА_1 Будучи головою спостережної ради ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" ОСОБА_1 , жодним чином не був представником відповідача під час ведення господарської діяльності, а був лише представником акціонерів у період між проведенням загальних зборів. Такі повноваження прямо визначені ч.1 ст.46 ЗУ "Про господарські товариства". Тому ні законом, ні статутом, а ні довіреністю не надано ОСОБА_1 повноважень представника ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" в момент підписання спірного договору;

- щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, а саме розміру витрат на правничу допомогу адвоката відповідача, то, на думку позивача, вони є суттєво завищеними і підлягають зменшенню.

09 листопада 2020 року до господарського суду надійшли заперечення ТОВ "Дніпроавтотехкомплект", в яких зазначає, що позивачем при подані відзиву на зустрічний позов було пропущено строк на його подання. Посилання позивача за первісним позовом на лист ГУС у Дніпропетровській області не спростовує факт того, що на дату підписання спірного договору та додатків до нього головою правління ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" був ОСОБА_4 . Відповідно до відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку вих. 26/02/13725 від 28.08.2020 "Згідно інформації щодо посадових осіб емітента, яка міститься у складі регулярної річної інформації за 2003 рік ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" зазначено, голова правління ОСОБА_4".

Оскільки до зобов`язання з відповідального збереження майна входить не лише право на отримання плати за зберігання, а й фактично передбачає прийняття майна, що має свою вартість, прийняття майна за спірним договором не відноситься до повноважень голови правління відповідно до статуту ВАТ "Дніпроавтотехкомплект". Так як право на укладення такого договору у ОСОБА_2 не було, Договір №16 на відповідальне зберігання від 29 серпня 2003 року є недійсним. Тобто, спірний договір виходить за межі статутної діяльності ВАТ "Дніпроавтотехкомплект", а тому на укладення спірного договору не було не тільки повноважень у безпосередньо його підписанта - ОСОБА_2 , але і цивільної правоздатності у відповідача, що вказує на нереальність спірного договору та нестворення прав та обов`язків за таким договором.

Щодо ОСОБА_1 , то на дату укладення спірного договору, він був заінтересованою особою по відношенню до обох сторін спірного договору, а тому такий договір не відповідає вимогам законодавства щодо його дійсності. Передача обладнання за Договором №16 на відповідальне зберігання від 29 серпня 2003 року фактично не відбувалась. Місцем зберігання майна за договором є: м. Дніпропетровськ, вул. Верхоянская, 49 , що є адресою місцезнаходженням самого позивача. Вимога позивача про стягнення індексації є безпідставною, оскільки на підтвердження реальної вартості майна, що є об`єктом спірного договору, позивач мав надати докази вартості такого майна до дати внесення майна до статутного фонду УА ТОВ "Укртехнопром-типографія". За відсутності вказаних доказів, саме по собі подання копії акту приймання-передачі майна до статутного фонду не є достатнім та достовірним доказом вартості такого майна, а посилання позивача на наявну у матеріалах справи бухгалтерську довідку, не може оцінюватись судом як доказ.

18 листопада 2020 року від Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" до господарського суду надійшли:

- пояснення, у яких позивач підтримує свою позицію викладену у відзиві на зустрічний позов;

- заперечення. Позивач зазначає, що чинність зазначеного договору як правочину має визначатися відповідно до правил про угоди ЦК Української РСР. Із зазначених підстав аргументи відповідача за первісним позовом не можуть братися судом до уваги. В противагу цьому, відповідно до статті 48 ЦК Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Спірний договір відповідає положенням ст.ст. 42, 44, 153, 154, 413, 414 ЦК України, а отже не може бути визнаним недійсним;

- заява щодо застосування строків позовної давності. Позивач вважає, що оскільки договір відповідального зберігання майна №16 укладено 29.08.2003, то відповідач, звернувшись із зустрічним позовом 01.09.2020, пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

02.12.2020 до господарського суду надійшли заперечення ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" на заяву про застосування позовної давності до вимоги про визнання договору недійсним.

08.12.2020 позивачем надані письмові пояснення щодо доведеності вартості майна, яке передане на зберігання, та щодо повноважень Національного Банку України відносно визначення індексу інфляції.

21 грудня 2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" до господарського суду надійшли клопотання:

про витребування доказів, а саме у Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ВАТ "Дніпроавтотехкомплект", ОСОБА_1 , як голови наглядової ради ВАТ "Дніпроавтотехкомплект", третя особа - Управління з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, про поновлення на роботі (номер справи при прийнятті справи до провадження 2-1204 2009 рік, номер справи при винесенні ухвали про залишення позову без розгляду 2-460 2010 рік);

про повернення до підготовчого провадження.

Ухвалами суду від 22.12.2020 в задоволенні клопотання про витребування цивільної справи та повернення до підготовчого провадження відмовлено.

21.12.2020 ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" надало клопотання (пояснення) про визнання поважними причин пропуску строку на подання доказів та докази, зокрема: копії свідоцтв про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , копію акту прийому-передачі системи реєстру власників іменних цінних паперів ВАТ Дніпроавтотехкомплект від 12.02.2013, нотаріально засвідчений витяг із ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 07.06.2005, адвокатські запити та відповіді від 25.08.2020, від 20.08.2020, копії договорів від 12.05.2003, від 23.06.2003, від 01.08.2003, від 20.10.2003, акт здачі приймання наданих послуг від 25.09.2003 тощо (перелік наведено в додатках до клопотання).

Неможливість подання доказів, зокрема ухвал суду на стадії підготовчого провадження відповідач пояснює тим, що документи були складені в 2008-2010 роках, а пошук потребував значної тривалості часу. При цьому, відповідач посилається на те, що ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2010 є в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто в загальному доступі.

Так, 03.12.2020 відбулося судове засідання з розгляду справи по суті, однак жодних клопотань про необхідність долучити до матеріалів справи докази відповідачем надано не було, таке клопотання було заявлено лише 23.12.2020 (в другому судовому засіданні з розгляду справи по суті).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що позивачем пропущений строк для подання такого клопотання, не наведено поважності причин неможливості реалізації права в межах підготовчого провадження, наведені відповідачем причини неможливості надання вказаних вище доказів не визнані судом поважними, суд, застосовуючи правовий механізм, визначений статтею 207 Господарського процесуального кодексу України, залишає без розгляду подане відповідачем клопотання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.08.2020. З 17.08.2020 відкладено підготовче засідання у справі на 13 жовтня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2020 прийнято зустрічний позов до розгляду разом із первісним позовом та призначено його розгляд у судове засідання на 13 жовтня 2020 року.

З 13.10.2020 відкладено підготовче засідання у справі на 29 жовтня 2020 року.

У судовому засіданні 29.10.2020 було оголошено перерву до 18.11.2020.

Ухвалою суду від 18.11.2020 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 03.12.2020. У судовому засіданні оголошено перерву до 21.12.2020, з 21.12.2020 до 23.12.2020.

У судовому засіданні 23.12.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, господарський суд,

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2003 року між Українсько-американським товариством з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" в особі генерального директора ОСОБА_1, який діє на підставі Статуту (далі - позивач/сторона-1), та Відкритим акціонерним товариством "Дніпроавтотехкомплект" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" в особі голови правління ОСОБА_2 (далі - відповідач/сторона-2) укладено Договір відповідального зберігання майна № 16 (далі - Договір), а саме: комплексу поліграфічного обладнання.

За змістом п.1.1. договору, Сторона-1 передає, а Сторона-2 приймає на відповідальне зберігання Сторони -1, зазначене в Додатку №1, який є невід`ємною частиною договору, і зобов`язується повернути це майно.

Згідно Додатку №1 до договору до майна, яке передано на зберігання, відноситься:

одноножевий різак SEYPA 115PMC PMC №2 808 - вартістю 63 158,657;

двокольорова офсетна машина Man Roland 202 ТОВ 1998 - вартістю 82653,25грн,

стіл генерал - 1271,01грн,

стіл навігатор бис - 1514,06грн,

стіл- циліндрова печатна машина Victoria-1040 - 8771,26грн,

візок гідравличний ручний з під`ємними вилами- 1087,62грн,

чотирьохкольорова офсетна машина Miller - 530 744,26грн,

позолотний прес Heidelberg Original - 57851,13грн,

проявочний процесор для офсетних пластин Danagraf DG - 10216,82грн. (а.с.18).

Вартість майна, переданого на зберігання, складає 757 268,78 грн та підлягає коригуванню на індекс інфляції, що встановлено Національним банком України в період зберігання майна (п.1.2. договору).

Місцем зберігання майна є: м. Дніпропетровськ, вул. Верхоянська,49. Передача майна на зберігання оформлюється актом приймання-передачі (п.п.1.3., 1.4. договору).

Розмір винагороди, який Сторона-1 виплачує Стороні-2 за зберігання майна, встановлюється в розмірі 1500,00грн на рік, без ПДВ (п.2.1. договору).

Згідно розділу 3 договору Сторона -2 зобов`язана вживати усіх заходів, які необхідні для збереження майна Сторони-1; нести відповідальність за втрату, недостачу чи пошкодження майна у відповідності до умов цього договору; повернути прийняте на зберігання майно на першу вимогу Сторони -1; сплатити послуги по зберіганню (п.п.3.1, 3.2. договору).

Відповідно до п.5.1. Договору, він вступає в силу з моменту фактичної передачі майна на зберігання за актом здачі-приймання та діє до моменту витребування майна Стороною-1.

Сторона-2 зобов`язана повернути зі зберігання майно протягом семи днів з моменту отримання від Сторони-1 вимоги про повернення такого майна (п.5.2. договору).

У разі порушення строку повернення майна, що передбачено п.3.1.2 та п.5.2. Договору, Сторона-2 сплачує Стороні-1 неустойку (штраф) в розмірі 10% (десяти відсотків) від вартості майна, переданого на зберігання, з урахуванням коригування такої вартості на індекс інфляції, відповідно до п.1.2. Договору, по день оплати неустойки (штрафу) включно.

29.08.2003 сторонами складено Акт приймання-передачі майна на відповідальне зберігання (а.с.19).

16 квітня 2020 року Українсько-американське товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" направило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" вимогу про повернення в семиденний строк з дня її пред`явлення комплексу поліграфічного обладнання. Додатком до вимоги є Договір на відповідальне зберігання від 29.08.2003 та копія Акту приймання-передачі майна від 29.08.2003 (а.с.20-22).

Зазначена вимога отримана відповідачем 24.04.2020 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №767/400, роздруківка з сайту Укрпошти містяться в матеріалах справи, а.с.23-24).

13 липня 2020 року позивач повторно направив на адресу відповідача вимогу про повернення переданого на зберігання комплексу поліграфічного обладнання (а.с.25-27). Вимога від 13.07.2020 отримана відповідачем 23.07.2020 (а.с.28).

У зазначений в вимогах позивача строк відповідач майно, яке передано на зберігання, не повернув.

Вартість майна, зазначена в договорі у сумі 757 268,78 грн, відкоригована позивачем відповідно до умов п.1.2. договору на загальний сукупний індекс інфляції - 7,11521981% за період з вересня 2003 року по червень 2020 року, та складає 5 388 133,83грн.

Позивач просить стягнути з відповідача неустойку у вигляді штрафу, яка нарахована у сумі 538 813,38грн відповідно до пункту 5.2. договору, проти чого заперечує відповідач. В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" вважає договір відповідального зберігання майна № 16 від 29.08.2003 таким, що не відповідає вимогам законодавства, яке діяло станом на дату його укладення, просить визнати договір недійсним.

Наведене і є причиною виникнення спору та підставою звернення з позовом до суду.

Згідно із п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003, Цивільний кодекс України набирає чинності з 1 січня 2004 року, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього ж Кодексу, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, при вирішенні даного спору підлягає застосуванню Цивільний кодекс України 16.01.2003, оскільки спірний договір відповідального зберігання майна № 16 від 29.08.2003 не виконаний сторонами, а тому правовідносини між його сторонами продовжують існувати на момент розгляду справи.

Суд вважає за доцільне першочергово розглянути зустрічні позовні вимоги, оскільки їх розгляд впливає на результат розгляду первісних позовних вимог.

В обгрунтування заявлених вимог за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" зазначає, що:

договір та інші додатки до нього від ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" підписано неуповноваженою на те особою;

на дату підписання спірного договору в статуті ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" діяли обмеження щодо укладення договорів на суму, яка перевищує 30% статутного фонду;

Договір виходить за межі цілей діяльності ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" визначених в статуті;

спірний договір не породжує правовідносин для сторін також у зв`язку із забороною його підписувати, встановленою для ОСОБА_1 в силу ч. 3 ст. 62 ЦК УРСР. Для не укладеного (не вчиненого) договору не вимагається встановлення його недійсності окремо в судовому порядку;

- за спірним договором фактично майно не передавалося до ВАТ "Дніпроавтотехкомплект";

- позивач безпідставно застосовує індексацію до вартості майна та зловживає своїми правами.

Так як договір відповідального зберігання майна № 16 укладений 29.08.2003, відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Тобто, у розгляді даної справи необхідно застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 41 Цивільного кодексу УРСР угодою визнаються дії сторін спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Статтею 63 ЦК УРСР передбачено, що угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки для особи, яку представляють, лише в разі подальшого схвалення угоди цією особою. Наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладення.

Положеннями ст. 25 Цивільного кодексу УРСР, ст. 4 Закону України "Про господарські товариства", які діяли на момент укладання спірного договору, встановлено, що юридична особа діє на підставі статуту.

Відповідно до статті 50 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена юридичною особою в суперечності з встановленими цілями її діяльності. До таких угод відповідно застосовуються наслідки, передбачені статтею 48 або 49 цього Кодексу.

За своєю правовою природою спірний договір є договором схову (зберігання).

Згідно ст. 413 ЦК УРСР за договором схову одна сторона (охоронець) зобов`язується зберігати майно, передане їй другою стороною, і повернути це майно в цілості.

Угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що грунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку представляють (ч.1 ст. 62 ЦК УРСР).

Судом встановлено, що 29 серпня 2003 року між Українсько-американським товариством з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" в особі генерального директора ОСОБА_1, який діє на підставі Статуту та Відкритим акціонерним товариством "Дніпроавтотехкомплект" в особі голови правління ОСОБА_2 укладено Договір відповідального зберігання майна № 16 (далі - Договір), а саме: комплексу поліграфічного обладнання.

Відкрите акціонерне товариство "Дніпроавтотехкомплект" засновано відповідно до рішення Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області від 04.01.1999 №12/382-АО шляхом перетворення державного підприємства "Дніпроавтотранс-постач" у відкрите акціонерне товариство в процесі приватизації (п.1.1. Статуту, затвердженого загальними зборами акціонерів від 19.10.2001).

Виконавчим органом товариства, згідно п.8.4.1. Статуту, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління.

До компетенції правління відноситься, зокрема, укладання угод на суму, що перевищує 30% статутного фонду Товариства (п.8.4.2. Статуту).

Згідно п.5.1. Статуту статутний фонд товариства становить 197 100,00грн., поділений на 788 400 простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн кожна.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" вважає, що договір №16 від 29.08.2003 підписано неуповноваженою особою, оскільки головою правління станом на дату укладання договору був ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 , як зазначено в договорі.

На підтвердження повноважень ОСОБА_4 ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" надає протокол загальних зборів акціонерів ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" від 18.04.2003 (а.с.68-69) та наказ №11-к від 30.04.2003 по особовому складу (а.с.70). Згідно цих протоколу та наказу, з 01.05.2003 ОСОБА_4 прийнято на посаду голови правління, а ОСОБА_2 переведено на посаду заступника голови правління.

Разом з тим, згідно інформації Головного управління статистики у Дніпропетровській області №04-09/2073 від 16.10.2020, за даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, з листопада 2001 року по березень 2008 року керівником ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" був саме ОСОБА_2 .

Згідно ч.1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документ та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як зазначає ТОВ "Дніпроавтотехкомплект", відомості щодо ОСОБА_4 , як голови правління ВАТ "Дніпроавтотехкомплект", внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань лише з 07.06.2005. Станом на дату укладення спірного договору такі відомості не були загальнодоступні. Доказів того, що позивач був ознайомлений з наказом ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" №11-к від 30.04.2003 про переведення ОСОБА_2 на посаду заступника голови правління товариства та ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" від 18.04.2003 матеріали справи не містять.

Щодо інформації з сайту Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України (АРІФРУ) та листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №26/02/13725 від 28.08.2020 слід зазначити, що в цих документах вказано про те, що звіти формує та подає до відповідного органу сам емітент. Згідно роздруківок з сайту АРІФРУ, зокрема роздруківки "Супровідний лист до звіту" вбачається, що цей супровідний лист до звіту підписано головою правління ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" ОСОБА_4 Вказаний лист датований 17.05.2004 (тобто після укладення договору). Також зазначено, що інформація актуальна лише на кінець 2003 року. У поданих роздруківках відсутня конкретна інформація, що саме ОСОБА_4 був керівником ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" станом на дату підписання спірного договору. Отже, надані відповідачем докази не підтверджують факту перебування ОСОБА_4 на посаді Голови правління товариства у момент підписання спірного договору.

Зазначені доводи відповідача не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно листа Головного управління статистики у Дніпропетровській області №04-09/2073 від 16.10.2020, за даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, з листопада 2001 року по березень 2008 року керівником ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" був саме ОСОБА_2 .

Відповідно до п.3.7. Статуту товариства Товариство має право продавати, передавати безкоштовно, обмінювати, передавати в оренду юридичним та фізичним особам засоби виробництва та інші матеріальні цінності, використовувати та відчужувати їх іншим особам, якщо це не суперечить чинному законодавству України та цьому Статуту.

Голова правління керує роботою правління, зокрема, без доручення діє від імені товариства, представляє його в усіх установах, підприємствах та організаціях як в Україні, так і за кордоном; здійснює різного роду угоди та піші юридичні акти, видає доручення, відриває в банках розрахунковий та інші рахунки; виконує інші функції, що випливають з пункту 8.4.2. цього Статуту" (п.8.4.6 Статуту).

До компетенції Правління відноситься: укладення угод на суму, що не перевищує 30 відсотків статутного фонду" (п. 8.4.2 Статуту).

В п. 5.1. Статуту 2001 року зазначено, що статутний фонд товариства становить 197 100 гривень.

З аналізу наведеного вище слідує, що статутом ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" не визначено виключного переліку повноважень голови правління товариства; доказів, які б вказували на наявність у іншого органу товариства виключного права на укладення спірного договору на підставі статуту товариства, відповідачем надано не було.

Крім того, спірна угода є угодою про відповідальне зберігання майна, що належить позивачу, а не відповідачу, не є угодою про відчуження майна. Тож посилання відповідача на п.8.4.2. Статуту, як такий, що обмежує укладення ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" договорів на суму, що не перевищує 30% статутного фонду, є необгрунтованим. Предметом договору є відповідальне зберігання майна, плата за яке встановлена договором в сумі 1500,00грн на рік без ПДВ (на рік ця сума становить 25 500,00грн).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідно до статуту ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" голова правління був наділений правом на укладення від імені ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" спірного договору. Протилежного матеріали справи не містять.

Суд вважає доводи ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" щодо невідповідності укладеної угоди встановленим цілям діяльності товариства, та що предмет спірного договору виходить за межі мети (предмету) діяльності відповідача безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 50 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена юридичною особою в суперечності з встановленими цілями її діяльності.

ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" зазначає, що такого виду діяльності, як надання послуг відповідального зберігання майна/обладнання в переліку видів діяльності, в переліку предмету діяльності відповідача в Статуті не міститься.

Так, згідно п. 2.1. Статуту 2001 року визначено, що метою діяльності Товариства є задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у продукції та послугах в колі, визначеному предметом діяльності Товариства. Предмет діяльності Товариства визначений в п. 2.2. Статуту 2001 року, який не містить вичерпного переліку видів діяльності товариства. В цьому пункті зазначено, що Товариство має право здійснювати інші види діяльності, які не заборонені законодавством України.

Послуги з відповідального зберігання не є забороненими законодавством, чинним на дату укладення договору про відповідальне зберігання.

Відповідно до чинного законодавства підприємства можуть укладати різноманітні угоди, які є похідними, супутніми їх основній діяльності або випливають з такої діяльності, і коло таких угод не визначається якимось вичерпним переліком і не обмежується лише тими угодами, що випливають з основного змісту діяльності господарюючих суб`єктів.

Таким чином, доводи ТОВ "Дніпроавтотехкомплект", що предмет спірного договору виходить за межі мети (предмету) діяльності відповідача, є безпідставними.

Щодо порушення вимог частини третьої статті 62 ЦК УРСР при укладенні спірного договору.

ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" зазначає, що при укладенні договору відповідального зберігання ОСОБА_1 діяв одночасно від імені обох сторін: від імені Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія", як генеральний директор, та від імені Відкритого акціонерного товариства "Дніпроавтотехкомплект", як голова спостережної ради ВАТ.

За частиною 3 статті 62 ЦК УРСР представник не може укладати угоди від імені особи, яку він представляє, ні у відношенні себе особисто, ні у відношенні другої особи, представником якої він одночасно є.

Згідно частини першої статті 46 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, що діяла станом на дату укладення спірного договору, в акціонерному товаристві з числа акціонерів може створюватися рада акціонерного товариства (спостережна рада), яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність правління.

Між тим, доказів того, що ОСОБА_1 уклав договір зберігання від 29.08.2003 від імені ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" відповідачем не надано.

Щодо відсутності факту передачі майна до ВАТ "Дніпроавтотехкомплект". Матеріали справи містять акт здачі приймання майна на відповідальне зберігання від 29.08.2003, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні. Акт підписаний та скріплений печатками та не є зразком акту. Акт приймання-передачі майна містить детальний опис майна, його технічний стан, кількість та вартість.

Зі змісту Акту приймання-передачі майна вбачається співпадіння адрес позивача та відповідача, однак це не спростовує факт передачі майна на відповідальне зберігання відповідачеві. Наявність однакової адреси місцезнаходження, засновників, керівних органів обох сторін, не є порушенням чинного законодавства.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання договору відповідального зберігання майна від 29.08.2003 №16 задоволенню не підлягають.

Стосовно заяви відповідача за зустрічним позовом про застосування позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред`явлення якого виникли до 01.01.2004, застосовується позовна давність встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, що діяла до 01.01.2004, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 76 цього ж кодексу перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом ч.1 ст.80 Цивільного кодексу УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Саме такої правової позиції дотримався Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду у постанові від 17.10.2018 у справі №904/40/18.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що право і охоронюваний законом інтерес позивача за зустрічним позовом порушені не були, у зв`язку з чим було відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю, а тому підстав для задоволення заяви про застосування позовної давності господарський суд не вбачає.

Розглянувши вимоги Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" за первісним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" неустойки в розмірі 538 813,38 грн., суд вважає їх обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Зі змісту договору про відповідальне зберігання вбачається, що Сторона-2 зобов`язана повернути зі зберігання майно протягом семи днів з моменту отримання від Сторони-1 вимоги про повернення такого майна (п.5.2. договору).

16 квітня 2020 року Українсько-американське товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" направило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" вимогу про повернення в семиденний строк з дня її пред`явлення комплексу поліграфічного обладнання. Додатком до вимоги є Договір на відповідальне зберігання від 29.08.2003 та копія Акту приймання-передачі майна від 29.08.2003 (а.с.20-22).

Зазначена вимога отримана відповідачем 24.04.2020 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №767/400, роздруківка з сайту Укрпошти містяться в матеріалах справи, а.с.23-24).

13 липня 2020 року позивач повторно направив на адресу відповідача вимогу про повернення переданого на зберігання комплексу поліграфічного обладнання (а.с.25-27). Вимога від 13.07.2020 отримана відповідачем 23.07.2020 (а.с.28).

Таким чином, граничний термін виконання договору та повернення майна - 30.07.2020.

У зазначений в вимогах позивача строк відповідач майно, яке передано на зберігання, не повернув.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 546 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на дату укладення договору оренди) виконання зобов`язання може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою поручительством. Крім того, неустойка водночас є мірою відповідальності у порушення зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен сплатити кредиторові у разі невиконання неналежного виконання зобов`язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 ЦК України).

За пунктом 4.2. договору про відповідальне зберігання, у разі порушення строку повернення майна, що передбачено п.3.1.2 та п.5.2. Договору, Сторона-2 сплачує Стороні-1 неустойку (штраф) в розмірі 10% (десяти відсотків) від вартості майна, переданого на зберігання, з урахуванням коригування такої вартості на індекс інфляції, відповідно до п.1.2. Договору, по день оплати неустойки (штрафу) включно.

За розрахунком позивача за первісним позовом розмір неустойки складає 538 813,38 грн. (757 268,78грн (первинна вартість майна) х 711,521981% (сукупний індекс інфляції за період з вересня 2003 року по червень 2020 року) = 5 388 133,83грн. (проіндексована вартість майна).

Перевіркою наданого позивачем розрахунку неустойки судом помилок не виявлено.

Таким чином, заявлені вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" неустойки у сумі 538 813,38 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову та задоволенням вимог за первісним позовом, витрати по сплаті судового збору за розгляд зустрічного позову покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект".

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні вимог за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" до Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" про визнання недійсним договору на відповідальне зберігання №16 від 29.08.2003 - відмовити.

Судові витрати за розгляд зустрічного позову покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект".

Первісний позов Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" про стягнення 538 813,38 грн. - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" (49049, м. Дніпро, вул. Верхоянська, буд. 49, ідентифікаційний код 13417954) на користь Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" (49049, м. Дніпро, вул. Верхоянська, буд. 49, ідентифікаційний код 31659516) неустойку у вигляді штрафу у розмірі 538813 (п`ятсот тридцять вісім тисяч вісімсот тринадцять) грн 38коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 8082 (вісім тисяч вісімдесят дві) грн 20коп., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 20-ти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.01.2021

Суддя Н.М. Євстигнеєва