ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 справа № 914/1733/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» (79053, м.Львів, вул.Володимира Великого, 59Б; ідент.код 19171247)

до Відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (01004, м.Київ, вул.Шовковична, 42-44, офіс 13В; ідент.код 38994463),-

Третя особа (на стороні Відповідача), що не заявляє самостійних вимог стосовно предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Біля Універмагу» (79053, м.Львів, вул.В.Великого, 59в; ідент.код 32182531), -

про скасування Запису (№31273209 від 19.04.2019) стосовно державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості.

Суддя: Стороженко О.Ф.

Секретар: Мазуркевич М.Р.

Представники:

Позивача: Дяків В.Б. Довіреність б/н від 27.01.2020;

Відповідача: Мусаковський А.В. Довіреність б/н від 20.12.2019;

Третьої особи: Матушек В.В. Довіреність б/н від 08.04.2020.

Процесуальні дії вчинено Судом у приміщенні Господарського суду Львівської області: зал судового засідання №11.

Суд встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» подано Позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» з вимогою про скасування Запису (№31273209 від 19.04.2019) стосовно державної реєстрації права власності Відповідача на нерухоме майно, а саме: площадку (споруду), літ. «Ібп», загальною площею 1379,3кв.м (в межах 1-го поверху площадки (споруди) влаштовано торговий павільйон міні-ринку загальною площею 1193,6кв.м), розташовану у будинку №59 «в» на вулиці Володимира Великого у місті Львові (реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 101).

Позивачем подано також Відповідь на відзив.

Позивачем підставами позову, зокрема, зазначено:

-між ТзОВ «Ресторан Беркут» та ТзОВ «Біля Універмагу», а також ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» та іншими особами наявна низка судових спорів стосовно нерухомого майна, а саме: площадки (споруди) літ. «Ібп», загальною площею 1379,3 кв.м. (в межах 1-го поверху площадки (споруди) влаштовано торговий павільйон міні-ринку загальною площею 1193, 6 кв.м), загальною площею 2572.9 кв.м., що розташований за адресою: м. Львів, вул.Володимира Великого, 59в (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

-Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2013 у справі №5015/6070/11, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Універмагу», позовні вимоги задоволено повністю: визнано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан «Беркут» на площадку (споруду) площею 1379,3 кв.м., павільйон міні-ринку площею 1207,9 кв.м (розташований за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, 59 В), та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Біля Універмагу" з незаконного володіння й користування площадку (споруду);

-апеляційне провадження у даній справі на даний час триває;

-Судом апеляційної інстанції було визнано нечинним Рішення Господарського суду Львівської області у справі №5015/6070/11 від 26.07.2013 (яким позовні вимоги ТОВ «Ресторан Беркут» було задоволено у повному обсязі) і Товариством «Ресторан «Беркут» було подано до Суду Заяву про перегляд судового рішення (ухвали у справі №5015/6070/11 від 18.06.2019 року) за нововиявленими обставинами;

-Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.06.2020 Заяву ТзОВ «Ресторан «Беркут» про перегляд за нововиявленими обставинами Ухвали від 18.06.2019 задоволено;

-маючи на меті унеможливити (утруднити) виконання Рішення Господарського суду Львівської області у справі №5015/6070/11 від 26.07.2013, 19.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» звернулось до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Барбуляк Христини Миколаївни із заявою про державну реєстрацію прав на спірне Нерухоме майно;

-19.04.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Барбуляк Христиною Миколаївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №46569936, відповідно до якого вчинено запис про право власності №31273209 на спірне Нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»;

-таким чином, вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101) вибув з власності ТОВ «Біля Універмагу»;

-у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено, що підставою вчинення реєстраційних дій були: Договір іпотеки від 07.11.2007; Договір від 02.12.2015 про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки та Договорами застави; Договір від 27.05.2008 про внесення змін до Іпотечного договору; Договір від 10.12.2010 про внесення змін до Іпотечного договору;

-тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» звернуло стягнення на спірне Нерухоме майно згідно іпотечного застереження в порядку, визначеному ст.ст. 33, 35, 37 Закону України «Про іпотеку»;

-Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», керуючись ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», пред`явило вимогу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Універмагу»: у тридцятиденний строк (з моменту отримання вимоги) сплатити заборгованість за Кредитними договорами, та попередило, що у разі невиконання вимоги буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмета іпотеки у власність;

-згідно зі ст.ст.12, 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом;

-проте, в Господарському суді Львівської області перебувала справа №914/1374/13 про банкрутство ТзОВ «Біля Універмагу», яка була порушена за нашою заявою, як ініціюючого кредитора; учасником справи також було Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» як заставний кредитор;

-Ухвалою Господарського суду Львівської області (у справі №914/1374/13) від 29.06.2016, серед іншого, було затверджено Реєстр вимог кредиторів, до якого внесено вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» за Кредитними договорами, про які йдеться у Вимозі;

-Ухвалою Господарського суду Львівської області (у справі №914/1374/13) від 13.12.2018 затверджено Мирову угоду від 27.08.2018, укладену Комітетом кредиторів та боржником - ТзОВ «Біля Універмагу», і провадження у справі №914/1374/13 (про банкрутство ТзОВ «Біля Універмагу») закрито;

-Мировою угодою передбачено виконання: вимог кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, а саме: ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» (в розмірі 4 807 741,87 грн); вимог четвертої черги ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» (2 63 8 642,21 грн) та ТзОВ «Ресторан Беркут» (600 000,00 грн); вимог шостої черги, а саме ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» (900144,80грн);

-Мировою угодою визначено майнові активи, які виступають під забезпеченням: приміщення ( споруда літ. «Ібн» загальною площею 1379,3 м.кв., в межах 1-го поверху площадки влаштовано торговий павільйон міні ринку площею 1193,6 м.кв.), Іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»;

-пунктом 2.4 Мирової угоди визначено, що суми кредиторської заборгованості підлягають відстроченню в оплаті (перенесення строків погашення вимог кредитора із визначенням кінцевої дати даного погашення);

-Мировою угодою визначено погашення всіх сум у повному обсязі 15 жовтня 2024 року; суми кредиторської заборгованості погашатимуться Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» та Товариству з обмеженою відповідальністю «РЕСТОРАН БЕРКУТ» поступово, впродовж зазначеного вище строку, у визначеному пропорційному співвідношенні щодо визначеної черговості, яка передбачена у Графіку № 1 (який є невід`ємною частиною Мирової угоди);

-пунктом 2.4.2 передбачено джерела погашення вимог четвертої черги: кошти, отримані в процесі фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Біля Універмагу», а саме: передача нерухомого заставного майна (споруда літ. «Ібн» загальною площею 1379,3 м.кв., в межах 1-го поверху торговий павільйон міні ринку площею 1193,6 м.кв.) та будівель (Склад «Б» - 70,3 м.кв., Ветлабораторія «В» - 51,7 м кв, громадська вбиральня «Г» - 52,2 м.кв., Склад «Д» - 59,7 м.кв.) в оренду на максимально вигідних умовах;

-встановлено погашення всіх сум, які передбачені у пункті 2.3.4 Мирової Угоди, у повному обсязі до 15 жовтня 2020 року; суми кредиторської заборгованості погашатимуться поступово Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЛІС» та Приватному підприємству «ЛК-АЛБТЕК» впродовж зазначеного строку, у визначеному пропорційному співвідношенні, щодо визначеної черговості, яка передбачена у Графіку № 2 (який є невід`ємною частиною Мирової угоди);

-визначено джерела погашення забезпечених кредиторських вимог: кошти, отримані в процесі фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Біля Універмагу», а саме: передача нерухомого заставного майна (споруда літ. «Ібн» загальною площею 1379,3 м.кв., в межах 1-го поверху площадки влаштовано торговий павільйон міні ринку площею 1193,6 м.кв.) та будівель (Склад «Б»- 70,3 м.кв., Ветлабораторія «В» - 51,7 м.кв, Громадська вбиральня «Г» - 52,2м.кв., Склад «Д» 59,7м.кв.) в оренду на максимально вигідних умовах;

-згідно з п.3.1.1, кредиторські вимоги першої черги погашено до підписання Мирової Угоди;

-згідно з п.3.1.2, кредиторські вимоги четвертої черги (у розмірі 23 165 462,21 гривень) підлягають відстрочці, розстрочці (кредиторські вимог четвертої черги затвердженні Ухвалами Господарського суду Львівської області від 29 червня 2016 року, від 07 червня 2018 року та від 06 вересня 2017 року);

-погашення проводиться поступово, протягом строку, який передбачено у пункті 2.4.1, та у порядку, який встановлено у Графіку № 1 Мирової Угоди (з моменту затвердження Мирової Угоди до 01 листопада 2024 року);

-згідно з п.3.1.3, кредиторські вимоги шостої черги (у розмірі 900 144,80 гривень) підлягають відстрочці до 01 листопада 2025 року; погашення проводиться поступово протягом строку, який передбачено у пункті 2.4.5, та у порядку, який встановлено у Графіку № 3 Мирової Угоди;

-згідно з п.3.1.4, кредиторські вимоги забезпечених кредиторів (у розмірі 6 061 623.55 гривень) підлягають розстрочці (зазначені вимоги затвердженні Ухвалами Господарського суду Львівської області від 29 червня 2016 року, від 07 червня 2018 року та від 06 вересня 2017 року); погашення проводиться поступово протягом строку, який визначений у пункті 2.4.3, та у порядку, який встановлено у Графіку № 2 Мирової Угоди (з моменту затвердження Мирової Угоди до 01 листопада 2020 року);

-згідно з п.3.3, Боржник має право на передачу нерухомого заставного майна: споруди (літ. «Ібн» загальною площею 1379,3 м.кв., в межах 1-го поверху площадки влаштовано торговий павільйон міні ринку площею 1193,6 м.кв.) та будівель ( Склад«Б»-70,3м.кв., Ветлабораторія «В» - 51,7 м.кв., Громадська вбиральня «Г» - 52,2 м.кв., Склад «Д» - 59,7 м.кв.) в іпотеку чи заставу третім особам для погашення заборгованості за Мировою угодою, за умови отримання письмової згоди Заставного кредитора (Іпотекодержателя);

-таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», станом на лютий 2019 року (дата Вимоги про усунення порушення), не мало права вимагати від ТзОВ «Біля Універмагу» достроково погашення заборгованості та не мало права звертати стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (набуття права власності на предмет іпотеки), так як, згідно з умовами Мирової угоди, суми кредиторської заборгованості підлягають відстрочці в оплаті (перенесення строків погашення вимог кредитора із визначенням кінцевої дати даного погашення);

-отже, в розумінні ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» не набуло права задовольняти свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки;

-більше того, порушено право Товариства «Ресторан Беркут», у даному випадку, як ініціюючого кредитора, так як наші вимоги підлягали погашенню за рахунок джерел погашення вимог четвертої черги; якими були кошти, отримані в процесі фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Біля Універмагу», а саме: передача нерухомого заставного майна (споруда літ. «Ібн» загальною площею 1379,3 м.кв., в межах 1-го поверху площадки влаштовано торговий павільйон міні ринку площею 1193,6 м.кв.) в оренду на максимально вигідних умовах;

-звернувши стягнення на предмет іпотеки - спірне Нерухоме майно, шляхом набуття його у власність, Відповідач порушив умови Мирової угоди та зробив неможливим задоволення наших вимог, як ініціюючого кредитора;

-у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №904/3657/18 зазначено, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права;

-враховуючи, що ТОВ «Ресторан «Беркут» не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, а останні були вчинені за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», даний спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено спірну державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором та чи заявляються інші позовні вимоги позивачем;

-даний спір про цивільне право виник між ТОВ «Ресторан Беркут», ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» та третьою особою - ТОВ «Біля Універмагу»;

-ствердження Відповідача зводяться до того, що оскільки ТзОВ «Біля Універмагу» не виконувало умови Мирової угоди та не погашало забезпечені вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (згідно з Графіком №2), тому у нього виникло право вимагати погашення заборгованості за основним зобов`язанням у повному розмірі;

-умовами Мирової угоди визначені вимоги кредиторів, зокрема, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на загальну суму 8 348 822, 88 гри., з яких: вимоги, які забезпечені заставою майна боржника - 4 807 741,87 грн. (п. 2.2.1. угоди); вимоги четвертої черги - 2 638 642, 21 грн. (п. 2.2.2 угоди); вимоги шостої черги - 900 144, 80 грн. (п. 2.2.3 угоди); вимоги першої черги - 2 294, 00 грн. (п. 2.2.4. угоди).

-лише вимоги, які забезпечені заставою майна боржника (у розмірі 4 807 741, 87 грн), підлягали сплаті згідно з Графіком №2, починаючи з 15 листопада 2018 року;

-частиною 9 ст. 82 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» імперативно встановлено, що у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред`явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою;

-Вимога ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про усунення порушення заявлена на суму 694 072, 92 дол. США, тобто - пред`явлено вимоги до боржника в обсязі, що не передбачено Мировою угодою (згідно з офіційним курсом НБУ, станом на 14.02.2019, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» пред`явила вимогу боржнику на суму 18 802 435,40 грн, що більш як у два рази перевищує суму вимог, визначених Мировою угодою);

-ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» може набути право вимагати погашення заборгованості за основним зобов`язанням у повному розмірі лише за умови визнання мирової угоди недійсною або її розірвання (ч.8 ст. 82 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»);

-таким чином, ТзОВ «Біля Універмагу» цілком правомірно не виконало вимоги про усунення порушення на суму 694 072, 92 долари США, адже вона суперечить ч.9 ст. 82 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

-відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» звернуло стягнення на предмет іпотеки з грубим порушенням вимог, встановлених законами України та умовами Мирової угоди;

-більше того, ні станом на лютий 2019 року, ні станом на даний час Відповідач не звертався в суд з вимогою про розірвати Мирової угоди, щоб набути право вимагати погашення заборгованості за основним зобов`язанням у повному розмірі;

-Відповідач не до кінця цитує Постанову Вищого господарського суду України від 03.11.2015 у справі № 910/7549/15-г, у якій зазначено також, що коли умови Мирової угоди не виконуються боржником і коли така угода не розірвана, тоді у кредитора виникає право вимагати сплати боргу на загальних підставах, тобто через позовне провадження;

-оскільки сама Мирова угода є угодою (багатосторонньою), у своїй основі вона носить характер господарського договору, в якому мають місце цивільні правовідносини, тому Мирова угода є підставою для виникнення нових грошових зобов`язань, умови та порядок виконання яких закріплюються в Угоді;

-зазначена правова позиція, яка є усталеною у судовій практиці, означає, що з укладенням Мирової угоди в процедурі банкрутства має місце новація, адже Мирова угода є підставою для виникнення нових грошових зобов`язань, умови та порядок виконання яких закріплюються в Угоді;

-згідно з ч.2 ст. 604 ЦК України, зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація);

-таким чином, основне зобов`язання (кредитні договори) є припиненими у зв`язку з укладенням Мирової угоди і Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» не має і не мала, станом на лютий 2019 року, жодного права вимагати виконання основного зобов`язання боржником, адже таке є припиненим;

-також Відповідач не мав права звертати стягнення на предмет іпотеки, адже, у зв`язку з новацією, до Договору іпотеки не вносилися зміни; Іпотечним договором від 07.11.2007 не забезпечувалося виконання зобов`язань за Мировою угодою, яка є новацією по відношенню до кредитних договорів;

-тобто, безпідставні доводи Відповідача щодо дійсності іпотеки, так як іпотека нерухомого майна була припиненою у зв`язку з припиненням основного зобов`язання на підставі ст. 17 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідачем подано Відзив та Пояснення з обґрунтуванням безпідставності позовної вимоги і, зокрема, зазначено:

-Рішення у справі №5015/6070/11 не вступило в законну силу, а отже відсутні встановлені ним факти;

-Договір іпотеки майна, на підставі якого ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» звернула стягнення на предмет іпотеки, був укладений ще 07.11.2007, що в свою чергу доводить право на отримання майна у власність ще до моменту винесення Рішення у справі;

-ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» звернуло стягнення на майно не задля утруднення виконання Рішення, а задля погашення основного зобов`язання боржника, яке останній не виконував належним чином;

-підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом;

-суб`єктивна думка особи з приводу її порушеного права має бути перевірена судом під час розгляду справи; при цьому, у випадку встановлення судом відсутності порушеного права, суд відмовляє такій особі у задоволенні її позовних вимог, адже саме порушене право підлягає захисту в судовому порядку;

-у Постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №910/16448/18 зазначено висновок: гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у Законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим; таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення;

-ТОВ «Ресторан Беркут» у Позовній заяві не зазначає жодного реального порушеного права та безпідставним є обґрунтування: «Більш того, наше порушено право, у даному випадку, як ініціюючого кредитора, полягає у тому, зокрема, що наші вимоги підлягали погашенню за рахунок джерел погашення вимог четвертої черги: кошти отримані в процесі фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Біля Універмагу», а саме передача нерухомого заставного майна (споруда літ. «Ібн» загальною площею 1379,3м.кв в межах 1-го поверху площадки влаштовано торговий павільйон міні ринку площею 1193,6м.кв в оренду на максимально вигідних умовах»;

-тобто, Позивач зазначає, що його вимоги тільки підлягали погашенню, а отже права ТОВ «Ресторан Беркут» не є порушеними, а тільки могли бути порушені у майбутньому (зазначене ствердження підтверджується Графіком №1 Мирової угоди, яким передбачено, що перше погашення кредиторських вимог четвертої черги ТОВ «Ресторан Беркут» має відбутися 15.11.2020);

-отже, позовні вимоги ТОВ «Ресторан Беркут» фактично обґрунтовуються припущенням щодо можливого порушення прав Позивача у майбутньому, через отримання права власності на майно ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»;

-ТОВ «Біля Універмагу» не позбавлене можливості виконувати свої обов`язки перед кредиторами за рахунок інших джерел надходження коштів, оскільки Товариство, окрім передачі в оренду нерухомого майна, займається наступними видами господарської діяльності: роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям; роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; розділення електроенергії; торгівля електроенергією; постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря;

-отже, ствердження Позивача, що зверненням стягнення на предмет іпотеки Відповідач зробив неможливим задоволення вимог ТОВ «Біля Універмагу» не відповідає дійсності, так як Боржник може виконати свої зобов`язання перед кредиторами через отримання доходу від іншої господарської діяльності;

-зазначене ствердження також підтверджене Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.12.2018 у справі №914/1374/13 (якою було затверджено Мирову угоду від 27.08.2018) у якій зазначено: «Одним із основних джерел погашення кредиторських вимог є кошти, отримані в процесі фінансово-господарської діяльності ТОВ «Біля Універмагу», а саме: передача нерухомого заставленого майна»; тобто Суд зазначає, що передача майна в оренду є одним із джерел погашення кредиторських вимог, а не єдиним джерелом їх погашення;

-окрім того, ТОВ «Ресторан Беркут» вже звертався до суду з позовом про визнання недійсним Договору іпотеки без факту наявності порушеного права і Рішенням Господарського суду м.Києва від 27.10.2014 у справі №910/8941/14 зазначено: «Позивачем ТОВ «Ресторан Беркут», в порядку ст.33 ГПК України, не доведено порушеного права, на захист якого подано позов, що є підставою для відмови у задоволенні позову»;

-зазначене Рішення було залишено без змін Постановою Вищого господарського суду України від 01.04.2015;

-тобто з зазначених вище судових рішень та з матеріалів даної справи чітко вбачається, що ТОВ «Ресторан Беркут» систематично зловживає своїми правами та звертається до судів за захистом своїх прав навіть тоді, коли вони не порушувалися;

-з приводу дійсності іпотеки, то, відповідно до ст.3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору;

-пунктом 1.1 Іпотечного договору від 07.11.2007 передбачено, що майно передається в іпотеку для забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем за Генеральною угодою №1 від 15.03.2007 та кредитними договорами, що укладені та/або будуть укладені на її підставі;

-на підставі Генеральної угоди були укладені Кредитні договори;

-отже, іпотека майна є діючою до моменту припинення належним чином основного зобов`язання за Кредитними договорами, які були укладені на підставі Генеральної угоди;

-зобов`язання за Кредитними договорами на момент звернення стягнення на майно не були припинені належним чином шляхом їх виконання, а, отже, іпотека була дійсною;

-нормою ч.1 ст.17 ЗУ «Про іпотеки» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом;

-ст.17 ЗУ «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, про що зазначено в Постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №725/1621/18;

-тобто, ст.17 ЗУ «Про іпотеку», яка передбачає виключний перелік підстав для припинення іпотеки, не пов`язує припинення такої з укладенням мирової угоди в справі про банкрутство особи іпотекодавця; отже, на момент звернення стягнення на майно, іпотека не була припинена;

-також умовами Мирової угоди не змінювалися умови Договору іпотеки, відповідно до яких ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» отримало право власності на майно; Мирова угода не передбачала заборону Відповідачеві застосувати п.5.1, 6.1 Договору іпотеки з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки;

-норми ст.33 ЗУ «Про іпотеку» передбачають, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом; право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону;

-Позичальник ( ОСОБА_1 ) не виконував належним чином свої зобов`язання за Кредитними договорами, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, тобто, основне зобов`язання, передбачене Кредитними договорами та забезпечене майном відповідно до Договору іпотеки, не виконувалося належним чином;

-через невиконання боржником ( ОСОБА_1 ) своїх зобов`язань, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» вимушено було направити вимогу до ОСОБА_1 та ТОВ «Біля Універмагу», в якій просила виконати зобов`язання, передбачені Кредитними договорами;

-з приводу ОСОБА_1 не відкривалася справа про банкрутство, а отже його зобов`язання за Кредитними договорами, забезпечене іпотекою майна, не підлягало прощенню чи розстроченню, воно залишилося незмінним; саме в розмірах таких зобов`язань ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» просило погасити наявну заборгованість боржника;

-ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», відповідно до ст.37 ЗУ «Про іпотеку», задовольнила забезпечені іпотекою вимоги шляхом набуття власності на предмет іпотеки;

-Позивачем не взято до уваги, що п.2.4.3 Ухвали від 13.12.2018 у справі №914/1374/13, якою було затверджено Мирову угоду, передбачено, що суми кредиторської заборгованості погашатимуться поступово Товариству «Фінансова компанія «Поліс» та ПП «ЛК-АЛЬТЕК» впродовж зазначеного вище строку (з моменту затвердження даної Мирової угоди Судом до 15.10.2020), у визначеному пропорційному відношенні, щодо визначеної черговості, яка передбачена у Графіку №2;

-Графіком №2 Мирової угоди визначено, що ТОВ «Біля Універмагу», починаючи з 15.11.2018 (включно) погашає 15 числа кожного наступного місяця частину суми забезпечених кредиторських вимог ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», однак ТОВ «Біля Універмагу» не виконувало умови Мирової угоди та не погашало забезпечені вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» згідно з Графіком №2;

-Постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2015 у справі №910/7549/15-г визначено: «Отже, коли умови Мирової угоди не виконуються боржником і коли така угода не розірвана, тоді у кредитора виникає право вимагати оплату боргу»;

-у зв`язку з невиконанням Мирової угоди ТОВ «Біля Універмагу», ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» мала право звертатися до Банкрута з вимогою про виконання зобов`язання у повному обсязі;

-тобто через невиконання ОСОБА_1 основного зобов`язання за Кредитними договорами та через невиконання ТОВ «Біля Універмагу» умов Мирової угоди у ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» було наявне право вимагати погашення заборгованості у повному розмірі; у зв`язку з відсутністю погашення основного зобов`язання, передбаченого Вимого, Відповідач, на підставі діючого Договору іпотеки, звернув стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання простроченого основного зобов`язання за Кредитними договорами;

-Позивачем не обґрунтовано та не доведено (належними та допустимими доказами), яким чином наявне право власності на майно у ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» порушує права ТОВ «Ресторан Беркут» і на яких підставах останній звертається з вимогою про скасування права власності на майно;

-відповідно до умов Мирової угоди, у боржника ТОВ «Біля Універмагу» наявний обов`язок сплатити заборгованість кредиторові ТОВ «Ресторан Беркут», а у кредитора наявне право вимагати від боржника виконання його обов`язку згідно правочину;

-у випадку порушення ТОВ «Біля Універмагу» умов правочину, ТОВ «Ресторан Беркут» буде вправі застосувати до Банкрута наслідк, передбачені договором або законом, що передбачено ст.611 ЦК України;

-у Постанові Вищого господарського суду України від 03.11.2015 у справі №910/7549/15-г зазначено: «Отже, коли умови Мирової угоди не виконуються боржником і коли така угода не розірвана, тоді у кредитора виникає право вимагати оплату боргу на загальних підставах, тобто через позовне провадження. Оскільки сама Мирова угода являє собою не лише судову процедуру, а й угоду (багатосторонню), в своїй основі вона носить характер господарського договору, в якому мають місце цивільні правовідносини. Тому Мирова угода є підставою для виникнення нових грошових зобов`язань, умови та порядок виконання яких закріплюються в угоді»;

-отже, у випадку порушення правочину, якщо це порушує права ТОВ «Ресторан Беркут» останній може звернутися до ТОВ «Біля Універмагу» в загальному порядку з позовною заявою, в тому числі - з новою заявою про банкрутство; також Позивач має право застосувати наслідки порушення правочину, передбачені таким правочином чи законом;

-Мирова угода передбачає наслідки її невиконання зі сторони Банкрута: п.4.7 - Мирова угода може бути розірвана в разі невиконання боржником умов Мирової угоди щодо не менш як третини вимог кредиторів в межах провадження про банкрутство; п.4.10 - у разі визнання Мирової угоди недійсною або її розірвання, вимоги кредиторів, щодо яких були надані відстрочка та/або розстрочка платежів або прощення (списання) боргів, відновлюються в повному розмірі у незадоволеній частині; п.4.11 - у разі невиконання Мирової угоди кредитори можуть пред`явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією Мировою угодою; у разі порушення провадження у справі про банкрутство цього ж боржника, обсяг вимог кредиторів, щодо яких було укладено Мирову угоду, визначається в межах, передбачених зазначеною Мировою угодою;

-з наведеного чітко вбачається, що Мирова угода не передбачає наслідком невиконання умов Мирової угоди, позбавлення права власності третіх осіб на майно; законодавством України також не передбачено можливості позбавлення права власності на об`єкт нерухомого майна через невиконання стороною умов правочину;

-схожі висновки з приводу застосування наслідків невиконання правочину зазначені у Постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №2-9398/2010;

-окрім того, у випадку порушення прав ТОВ «Ресторан Беркут» за Мировою угодою, останнє повинно звертатися з позовною заявою до ТОВ «Біля Універмагу», адже в такому випадку саме останнім будуть порушені права Позивача; Відповідач, згідно з Мировою угодою, не має жодних зобов`язань перед Позивачем, а тому в будь-якому випадку не може порушити прав останнього і в такому випадку є неналежним відповідачем відповідно до законодавства;

-враховуючи обраний Позивачем спосіб захисту права, позовні вимоги не можуть бути задоволені в будь-якому випадку;

-так, Позивач просить суд скасувати запис (№31273209 від 19.04.2019) про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Поліс» на Нерухоме майно;

-відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню;

-ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстр прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно законодавства (за наявності таких прав);

-наявний правовий висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у Постанові від 04.11.2020 у справі №910/7648/19: «6.11. Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що, на відміну від частини 2 статті 26 зазначеного Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену держав реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав;

6.12. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав, уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

6.13. Таким чином, колегія суддів вважає, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення оскаржуваної постанови, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак апеляційний суд помилково зазначив про необхідність застосування позивачем способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а отже не спроможний надати особі ефективний захист її прав.

6.14. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/16331/19, № 922/2589,/19, від 30.06.2020 у справі №922/3130/19 та від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них.

6.15. Крім того, Верховний Суд враховує, що додатковим підтвердженням наведеного висновку є пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству, згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до набрання чинності цим Законом».

6.17. Зважаючи на те, що з 16.01.2020 і на час ухвалення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції матеріально-правове регулювання спірних еєстраційних відносин істотно змінилося, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає про наявність достатніх підстав вважати, що за таких обставин позивач буде позбавлений можливості ефективного захисту своїх порушених прав у спосіб, запропонований в оскаржуваній постанові, a саме шляхом ухвалення судового рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно».

Третьою особою надано Пояснення стосовно обставин спору, у яких, зокрема, зазначено:

-Договір іпотеки Майна, на підставі якого ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» звернула стягнення на предмет іпотеки, був укладений ще 07.11.2007, що в свою чергу доводить право на отримання майна у власність задовго до моменту винесення рішення у справі №5015/6070/11;

-ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» звернула стягнення на майно не задля утруднення виконання рішення, а задля належного виконання основного зобов`язання боржників;

- ствердження Позивача є недоведеними, надані докази є неналежними;

-підставою звернення до Господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом; при цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач самостійно визначає зміст свого порушеного або оспорюваного права та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення своїх прав; однак право подачі позовної заяви з приводу порушеного права особи, яке є порушеним на суб`єктивну думку такої особи, не є беззастережним;

-так, Верховний Суд у Постанові від 11.02.2020 у справі № 910/14822/17 дійшов до висновку: «Разом із цим, вирішуючи спір, суд має перевірити наявність в особи, яка звертається з позовом, порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано цей позов, з`ясувати, у чому полягає порушення цих прав та інтересів. При цьому відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018у справі № 911/1330/17)»;

-з наведеного випливає, що суб`єктивна думка особи з приводу її порушеного права має бути перевірена судом під час розгляду справи; при цьому, у випадку встановлення судом відсутності порушеного права, суд відмовляє такій особі у задоволенні її позовних вимог, адже саме порушене право підлягає захисту в судовому порядку;

-у Постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 910/16448/18 зазначено висновок: «Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим; таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення»;

-ТОВ «Ресторан Беркут» у Позовній заяві не зазначає жодного реального порушеного права та наступним чином надає обгрунтування своєму порушеному праву: «Більш того, наше порушено право, у даному випадку, як ініціюючого кредитора, полягає у тому, зокрема, що наші вимоги підлягали погашенню за рахунок джерел погашення вимог четвертої черги: кошти отримані в процесі фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Біля Універмагу», а саме передача нерухомого заставного майна (споруда літ. «Ібн» загальною площею 1379, 3 м.кв. в межах 1-го поверху площадки влаштовано торговий павільйон міні ринку площею 1193, 6 м.кв. в оренду на максимально вигідних умовах»;

-тобто, Позивач самостійно зазначає, що його вимоги тільки підлягали погашенню, а отже права ТОВ «Ресторан Беркут» не є порушеними, а тільки могли бути порушені у майбутньому;

-зазначене ствердження підтверджується Графіком № 1 Мирової угоди, яким передбачено, що перше погашення кредиторських вимог четвертої черги ТОВ «Ресторан Беркут» має відбутися 15 листопада 2020 року;

-отже, позовні вимоги ТОВ «Ресторан Беркут» фактично обґрунтовуються припущенням щодо можливого порушення прав Позивача у майбутньому, через отримання права власності на Майно Товариством «Фінансова компанія «Поліс»;

-окрім того, Позивач не надає жодних належних доказів та обґрунтувань, що його право буде порушене;

-ТОВ «Біля Універмагу» має можливості виконувати свої обов`язки перед кредиторами за рахунок інших джерел надходження коштів, а саме: роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям; роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; розподілення електроенергії; торгівля електроенергією; постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря;

-отже, посилання Позивача, що зверненням стягнення на предмет іпотеки Відповідач зробив неможливим задоволення вимог ТОВ «Біля Універмагу», не відповідає дійсності, так як Боржник може виконати свої зобов`язання перед кредиторами через отримання доходу від іншої господарської діяльності;

-зазначене ствердження також підтверджене Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.12.2018 у справі № 914/1374/13 (якою було затверджено Мирову угоду від 27.08.2018), у якій зазначено: «Одним із основних джерел погашення кредиторських вимог є кошти, отримані в процесі фінансово господарської діяльності ТОВ «Біля Універмагу», а саме: передача нерухомого заставного майна»;

-тобто суд зазначає, що передача Майна в оренду є одним із джерел погашення кредиторських вимог, а не єдиним джерелом їх погашення;

-іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору;

-пунктом 1.1. Іпотечного договору від 07.11.2007 передбачено, що Майно передається в іпотеку для забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем за Генеральною угодою № 1 від 15 березня 2007 та Кредитними договорами, що укладені та/або будуть укладені на її підставі;

-на підставі Генеральної угоди були укладені Кредитні договори;

-отже, іпотека Майна є діючою до моменту припинення належним чином основного зобов`язання за Кредитними договорами, які були укладені на підставі Генеральної угоди, проте зобов`язання на момент звернення стягнення на Майно не були припинені належним чином - шляхом їх виконання, а, отже, іпотека була дійсною;

-нормою ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом;

-ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки; дане ствердження зазначене в Постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 725/1621/18;

-тобто, ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», яка передбачає виключний перелік підстав для припинення іпотеки, не пов`язує припинення такої з укладенням мирової угоди в справі про банкрутство особи іпотекодавця; отже, на момент звернення стягнення на майно іпотека не була припинена;

-також, умовами Мирової угоди не змінювалися умови Договору іпотеки, відповідно до яких ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» отримало право власності на Майно; Мирова угода не передбачала заборону Відповідачеві застосувати п. 5.1., п. 6.1. Договору іпотеки з приводу звернення стягнення на Предмет іпотеки;

-норми ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачають, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом; право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону;

-у свою чергу, ОСОБА_1 (Позичальник) не виконував належним чином зобов`язання за Кредитними договорами, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, розмір якої був зазначений у Вимозі про усунення порушень;

-тобто основне зобов`язання, передбачене Кредитним договорами та забезпечене Майном відповідно до Договору іпотеки, не виконувалося належним чином;

-у зв`язку з цим, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (відповідності до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку») задовольнило забезпечені іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки;

-Позивачем не взято до уваги, що у п. 2.4.3. Ухвали від 13.12.2018 у справі № 914/1374/13, якою було затверджено Мирову угоду, передбачено, що суми кредиторської заборгованості погашатимуться поступово Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» та Приватному підприємству «ЛК-АЛЬТЕК» впродовж зазначеного вище строку (з моменту затвердження Мирової угоди судом до 15 жовтня 2020 року), у визначеному пропорційному відношенні, щодо визначеної черговості, яка передбачена у Графіку № 2 (який є невід`ємною частиною Мирової угоди);

-Графіком № 2 Мирової угоди визначено, що ТОВ «Біля Універмагу», починаючи з 15 листопада 2018 року, погашає 15 числа кожного наступного місяця частину суми забезпечених кредиторських вимог ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»: однак нами не виконано умови Мирової угоди (не погашало забезпечені вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»);

-нормою ч. 9 ст. 82 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (який діяв на момент отримання права власності на предмет іпотеки) визначено, що у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред`явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою;

-зазначені норми роз`яснюються Постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2015 у справі № 910/7549/15-г: «Отже, коли умови мирової угоди не виконуються боржником і коли така угода не розірвана, тоді у кредитора виникає право вимагати сплати боргу»;

-у зв`язку з невиконанням Мирової угоди ТОВ «Біля Універмагу», ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» мало право звертатися з вимогою про виконання зобов`язання у повному обсязі;

-тобто, через невиконання ОСОБА_1 основного зобов`язання за Кредитними договорами та через невиконання ТОВ «Біля Універмагу» умов Мирової угоди, у ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» було наявне право вимагати погашення заборгованості у повному розмірі;

-у зв`язку з відсутністю погашення основного зобов`язання, передбаченого Вимогою, Відповідач, на підставі діючого Договору іпотеки, звернув стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання простроченого основного зобов`язання (згідно з Кредитними договорами);

-Позивачем не обгрунтовано та не доведено (належними і допустимими доказами), яким чином право власності на Майно у ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» порушує права ТОВ «Ресторан Беркут», і на яких підставах останній звертається з вимогою про скасування права власності на Майно;

-Мирова угода, згідно зі ст.77 ЗУ «Про відновлення платоспроможності», є правочином, у якому сторони передбачили свої права та обов`язки, і це підтверджує висновок у Постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 922/3280/18: « 26.7. Отже, виходячи зі змісту вказаної статті, мирова угода є цивільно-правовою угодою (правочином). 26.8. Враховуючи вищенаведене, мирова угода за своєю правовою природою є правочином у розумінні ст. 202, 203 ЦК України та підставою для виникнення прав і обов`язків сторін, які її уклали, а також одночасно є судовою процедурою у справі про банкрутство»;

-тобто, відповідно до умов Мирової угоди, у боржника - ТОВ «Біля Універмагу», наявний обов`язок сплатити заборгованість кредиторові ТОВ «Ресторан Беркут», а у кредитора наявне право вимагати від боржника виконання його обов`язку згідно з правочином;

-у випадку порушення ТОВ «Біля Універмагу» умов правочину, ТОВ «Ресторан Беркут» буде вправі застосувати до Банкрута наслідки, передбачені договором або законом, що передбачено ст.611 ЦК України;

-зазначене кореспондується з висновком у Постанові Вищого господарського суду України від 03.11.2015 у справі № 910/7549/15-г: «Отже, коли умови мирової угоди не викопуються боржником і коли така угода не розірвана, тоді у кредитора виникає право вимагати оплату боргу на загальних підставах, тобто через позовне провадження. Оскільки сама мирова угода являє собою не лише судову процедуру, а й угоду (багатосторонню), в своїй основі вона носить характер господарського договору, в якому мають місце цивільні правовідносини. Тому мирова угода є підставою для виникнення нових грошових зобов`язань, умови та порядок виконання яких закріплюються в угоді»;

-отже, у випадку порушення правочину, якщо це порушує права ТОВ «Ресторан Беркут», останній може звернутися до ТОВ «Біля Універмагу» в загальному порядку з позовною заявою, в тому числі - з новою заявою про банкрутство; також Позивач має право застосувати наслідки порушення правочину, передбачені таким правочином чи законом;

-Мирова угода передбачає наслідки її невиконання Банкрутом: «п. 4.7. Мирова угода може бути розірвана в разі невиконання-боржником умов мирової угоди щодо не менш я третини вимог кредиторів в межах провадження про банкрутство; п. 4.10. У разі визнання мирової угоди недійсною або її розірвання вимоги кредиторів, щодо яких були надані відстрочка та/або розстрочка платежів або прощення (списання) боргів, відновлюються в повному розмірі у незадоволеній частині; п. 4.11. У разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред`явити свої вимоги до боржника в обсязі передбаченому цією мировою угодою. У разі порушення провадження у справі про банкрутство цього ж боржника обсяг вимог кредиторів, щодо яких було укладено мирову угоду, визначається в межах, передбачених зазначеною Мировою угодою»;

-отже, Мирова угода не передбачає наслідком невиконання умов Мирової угоди позбавлення права власності третіх осіб на Майно; законодавство України також не передбачає можливості позбавлення права власності на об`єкт нерухомого майна через невиконання стороною умов правочину;

-висновки з приводу застосування наслідків невиконання правочину зазначені у Постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 2-9398/2010: «Чинним цивільним законодавством не передбачено такої підстави для визнання права власності за особою, як невиконання зобов`язання за домовленістю, тобто закон не пов`язує виникнення права власності у набувача за договором з невиконанням його умов. У разі невиконання умов договору однією із сторін, інша сторона може вимагати його виконання. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи викладене, порушення зобов`язання не тягне за собою правові наслідки у вигляді визнання права власності на майно».

Представники Учасників справи надали пояснення стосовно обставин спору.

Справу, згідно з нормами статей 12, 247 ГПК України, розглянуто за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні Судом оголошувалась перерва.

У ході дослідження обставин справи та поданих доказів, - Суд встановив:

У даній справі первинно необхідно дослідити та встановити наявність (відсутність) факту порушення прав чи законних інтересів Позивача (за захистом яких заявлено позов), так як, згідно з нормами статей 4, 45 (ч.2) Господарського процесуального кодексу України, судовому захисту підлягають лише порушені права та інтереси.

Господарським судом Львівської області, Ухвалою від 13.12.2018 у справі №914/1374/13 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Універмагу» (Третя особа у даній справі), затверджено Мирову угоду (укладену Боржником та Кредиторами), якою відстрочено та розстрочено виконання грошових зобов`язань (вказаного Товариства), які виникли перед Кредиторами, вимоги яких включені до відповідного Реєстру (затвердженого Ухвалами Суду).

Згідно з умовами п.п.2.2.2, 2.3.2 Мирової угоди, до четвертої черги включено вимоги:

-Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресторан Беркут» (Позивач у даній справі) - у сумі 600000,00грн;

-Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (Відповідач у даній справі) - у сумі 2638642,21грн.

Умовами п.2.4.1 Мирової угоди та Графіком №1 (додаток до Мирової угоди) встановлено порядок та строк задоволення вимог Кредиторів четвертої черги, а саме: розстрочення сплати боргу (у визначеному пропорційному співвідношенні) упродовж 15.11.2020 15.10.2024.

Відповідно до Графіку №1, Товариство «Біля Універмагу» зобов`язалось сплачувати 15 числа кожного місяця (упродовж вказаного строку):

-Товариству «Ресторан Беркут» - кошти у сумі 12500,00грн;

-Товариству «Фінансова компанія «Поліс» - кошти у сумі 54971,71грн.

Отже, згідно з умовами Мирової угоди, у Позивача (ТзОВ «Ресторн Беркут») виникло право на отримання коштів (у сумі 600000,00грн) у строки, визначені Графіком №1.

При цьому, Товариство «Біля Універмагу» зобов`язане було здійснити перший платіж (Товариству «Ресторан Беркут») 15.11.2020.

Проте, 16.07.2020 (ще до часу настання строку першого платежу) Позивачем (ТзОВ «Ресторан Беркут») заявлено позов (у даній справі) про скасування запису про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості (площадку (споруду), розташовану у м.Львові, вул.В.Великого, 59 «в»), який перебував у власності Товариства «Біля Універмагу» і 19.04.2019 перейшов у власність Товариства «Фінансова компанія «Поліс» (Відповідача), - у зв`язку зі зверненням стягнена на вказане майно, яке перебувало у заставі за Договором іпотеки (Іпотекодержателем за яким було Товариство «Фінансова компанія «Поліс»).

Вказаний об`єкт нерухомості зазначений у п.2.4.2 Мирової угоди, яким передбачено, що джерелами погашення вимог четвертої черги будуть «кошти, отримані в процесі фінансово-господарської діяльності ТзОВ «Біля Універмагу», а саме: передача нерухомого заставного майна … в оренду на максимально вигідних умовах».

При цьому, серед низки заставного майна (вказаного у Мировій угоді) зазначено також споруду (площадку), розташовану у м.Львові, вул.В.Великого, 59 «в».

Тобто, умовами п.2.4.2 Мирової угоди визначено не виключні, а можливі, на час укладення Угоди, «джерела погашення вимог четвертої черги», і, при цьому, Боржнику не встановлено (і не могло бути встановлено) заборону виконувати грошові зобов`язання з усіх наявних у нього джерел доходів. Спірний об`єкт нерухомості визначений (Мировою угодою) лише одним із засобів отримання Товариством «Біля Універмагу» доходів, необхідних для погашення боргу.

Отже, враховуючи тривання господарської діяльності Товариства «Біля Універмагу» після укладення Мирової угоди, джерелами погашення вимог Кредиторів можуть бути й інші доходи: від різних видів господарської діяльності.

Оскільки у Кредиторів четвертої черги наявне право на отримання коштів, тому для них важливим є надходження таких коштів, а не джерела отримання їх Боржником.

Тому, у випадку виконання Товариством «Біля Універмагу» грошових зобов`язань, визначених Мировою угодою (Графіком №1), право Кредиторів четвертої черги (на отримання коштів) не порушуватиметься.

Враховуючи, що відповідно до умов Мирової угоди, у Позивача виникло право на отримання коштів (незалежно від джерел їх отримання Товариством «Біля Універмагу»), тому вибуття з власності Товариства «Біля Універмагу» одного з об`єктів нерухомості (зазначеного у п.2.4.2 Мирової угоди як одне з джерел отримання Боржником (Товариством «Біля Універмагу») доходів, зокрема, доходів від надання майна в оренду) не порушує жодних прав Позивача, так як у нього не виникло майнових прав стосовно об`єкту (виникло право на отримання коштів у сумі 600000,00грн).

Крім цього важливо, що перебування у власності Товариства «Біля Універмагу» спірного об`єкту нерухомості не гарантувало б виконання умов Мирової угоди.

Право Позивача (на отримання коштів) зумовлює і його законний інтерес, який полягає у тому, щоб сплачувались кошти, а не щоб спірне майно безумовно надавалось у найм, оскільки оренда об`єктів це лише один із засобів (джерел) отримання Товариством «Біля Універмагу» коштів, необхідних для виконання грошових зобов`язань за Мировою угодою.

Так як використання Товариством «Біля Універмагу» вказаного об`єкту нерухомості було лише одним із засобів отримання доходів, тому законний інтерес Позивача жодним чином не буде порушений у випадку надходження йому коштів за Графіком №1 Мирової угоди.

Враховуючи, що Графіком №1 передбачено першу сплату Товариством «Біля Універмагу» коштів Позивачу (у сумі 12500,00грн) лише 15.11.2020, а Позовну заяву подано 16.07.2020, у даному випадку наявний факт передчасного заявлення позову.

Проте важливо, що у ході судового процесу настав строк двох перших платежів за Графіком №1 (15.11.2020 та 15.12.2020) і Товариством «Біля Універмагу» здійснено (з певним простроченням) такі платежі, що підтверджує Квитанція (№000009 від 23.12.2020) Нотаріуса про надходження від Товариства «Біля Універмагу» коштів у сумі 25000,00грн, які внесено на депозит (для передачі Товариству «Ресторан Беркут») з метою виконання зобов`язань, визначених Мировою угодою.

При цьому важливо також, що внесення коштів Товариством «Біля Універмагу» на депозит зумовлено неподанням Товариством «Ресторан Беркут» чинних (на даний час) банківських реквізитів.

Обставини щодо своєчасності (несвоєчасності) внесення коштів та причин недотримання строків здійснення платежів не входять у предмет доказування у справі, так як не впливають на правильне вирішення спору.

Також не входять у предмет доказування інші обставини стосовно виконання Мирової угоди (укладеної у справі про банкрутство), а також обставини стосовно звернення (Відповідачем) стягнення на заставлене майно.

Враховуючи встановлений Судом факт відсутності порушення майнових прав Позивача та його законних інтересів (переходом права власності на об`єкт нерухомості від Товариства «Біля Універмагу» до Товариства «Фінансова компанія «Поліс»), наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

При цьому важливо, що у випадку невиконання Товариством «Біля Універмагу» грошових зобов`язань за умовами Мирової угоди, у Позивача наявні ефективні засоби захисту свого права на отримання коштів.

Згідно з нормою п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, наявні підстави для покладення на Позивача усіх судових витрат у справі.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 2, 4, 12-14, 45, 73-80, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, - Суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

Дане Рішення набирає законної сили відповідно до норм статей 240, 241, 254, 256, 257 ГПК України, а саме:

- у випадку відсутності апеляційного оскарження у 20-денний строк після закінчення вказаного строку, встановленого на подання апеляційної скарги (до Західного апеляційного господарського суду), який обчислюється з дня складення повного Рішення;

- у випадку апеляційного оскарження (у 20-денний строк) і відсутності факту скасування після ухвалення Західним апеляційним господарським судом відповідного судового рішення.

Повне Рішення складено 31.12.2020.

Суддя Стороженко О.Ф.