Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/294/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Івано-Франківської обласної державної адміністрації,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськторф"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Верхньострутинської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області

про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки

за участю:

від позивача: Гнип Ірина Ярославівна,

від відповідача: Дмитрів Василь Васильович,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Верхньострутинської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області: представник не з"явився

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулась Івано-Франківська обласна державна адміністрація із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськторф" про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки державної власності.

Вирішення судом процесуальних питань.

16.04.2020 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (ухвала від 16.04.2020).

06.05.2020 представник відповідача подав відзив на позовну заяву вх.№5839/20, який суд приєднав до матеріалів справи.

14.05.2020 суд постановив призначити підготовче засідання у справі на 02.06.2020 (ухвала від 14.05.2020).

26.05.2020 відповідач подав відповідь на відзив вх.№6468/20, яку суд прийняв до розгляду.

02.06.2020 суд постановив залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Верхньострутинську сільську раду Рожнятівського району Івано-Франківської області та відкласти підготовче засідання до закінчення дії карантину (ухвала від 02.06.2020).

11.09.2020 суд постановив призначити підготовче засідання на 30.09.2020, яке суд постановив відкласти на 27.10.2020 (ухвала від 30.09.2020).

28.09.2020 представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі вх.№ 14382/20 від 28.09.2020, яке суд керуючись ч.4 ст.170 ГПК України, повернув без розгляду (ухвала від 27.10.2020).

27.10.2020 суд постановив підготовче провадження у справі закрити; розгляд справи по суті призначити на 23.11.2020.

11.11.2020 відповідач подав додаткові пояснення у справі вх.№15447/20 та клопотання про долучення до матеріалів справи, документів що підтверджують неможливість бути присутнім в судовому засіданні, які суд прийняв до розгляду.

23.11.2020 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 14.12.2020, за наслідком якого враховуючи виникнення технічних проблем, які унеможливлюють здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з метою надання можливості сторонам реалізувати свої права, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 16.12.2020.

16.12.2020 позивач подав додаткові пояснення у справі вх.№17684/20, які суд прийняв до розгляду.

В судовому засіданні 16.12.2020 суд оголосив перерву до 24.12.2020.

24.10.2020 представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце його проведення, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке суд долучив до матеріалів справи.

Згідно ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об"єктивному встановленню всіх обставин справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Верхньострутинської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, належним чином про розгляд судової справи і забезпечення її явки в судове засідання для реалізації права на судовий захист своїх прав та інтересів, а також беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

В судовому засіданні 24.12.2020 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.05.2018 ПрАТ "Івано-Франківськторф" звернулося з клопотанням до Івано-Франківської обласної державної адміністрації про передачу земельної ділянки державної власності площею 11,4099 га, кадастровий номер :01:004:0004 в оренду строком на 49 років для розміщення та експлуатації будівель та споруд підприємствами, що пов"язані з користуванням надрами. За результатами розгляду цього клопотання, враховуючи те, що на цій земельній ділянці розташоване нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві власності Івано-Франківська обласна державна адміністрація 26.09.2018 прийняла рішення №549 "Про надання Приватному акціонерному товариству "Івано-Франківськторф" земельної ділянки в оренду".

Однак станом на 14.04.2020 договір оренди спірної земельної ділянки не укладений, оскільки відповідач безпідставно ухиляється від його підписання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що ПрАТ "Івано-Франківськторф" дійсно звертався до позивача з клопотанням про передачу в оренду земельної ділянки державної власності площею 11,4099 га, кадастровий номер :01:004:0004 строком на 49 років для розміщення та експлуатації будівель та споруд підприємствами, що пов"язані з користуванням надрами. Проте через нестабільну фінансову ситуацію в державі та непродовженням спеціального дозволу на користування надрами, що унеможливило залучення інвестицій для побудови сучасного торфового заводу, товариство не має можливості платити оренду плату за земельну ділянку такої площі. Зазначив, що неодноразово звертався до позивача про її поділ та формування земельної ділянки для обслуговування, розміщення та експлуатації будівель та споруд підприємства у розмірі 0,5 га. Також зазначив, що готовий знову оплатити виготовлення документації щодо поділу спірної земельної ділянки. Наголошував, що на цей час сплачує за користування земельною ділянкою земельний податок в розмірі, передбаченому Податковим кодексом України. Крім того вказав, що у позивача відсутнє право на розпорядження земельною ділянкою в тому числі і право пред"явлення позову про визнання укладеним договору, оскільки в рамках кримінального провадження 0000289 Рожнятівським районним відділом державної виконавчої служби Південного Західного Міжрегіонального управління міністерства юстиції України накладений арешт на спірну земельну ділянку із забороною розпорядження (відчуження). Вказане обтяження зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію обмеження 30.04.2020.

Обставини справи. Оцінка доказів.

02.05.2018 Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківськторф" звернулось з клопотанням до Івано-Франківської обласної державної адміністрації про передачу земельної ділянки державної власності площею 11,4099 га, кадастровий номер :01:004:0004 в оренду строком на 49 років для розміщення та експлуатації будівель та споруд підприємствами, що пов"язані з користуванням надрами.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу на праві власності належать об"єкти нерухомого майна: адмінбудинок, А площею 61,6 кв.м, мехмайстерня, Б площею 189,8 кв.м, які розташовані на цій земельній ділянці.

26.09.2018 Івано-Франківська обласна державна адміністрація прийняла рішення №549 "Про надання Приватному акціонерному товариству "Івано-Франківськторф" земельної ділянки в оренду".

23.05.2019 позивач направив відповідачу для підписання два примірники договору оренди земельної ділянки, підписані головою Рожнятівської районної державної адміністрації, в редакції, що відповідає формі Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 №220.

26.06.2019 відповідач направив на адресу позивача лист №58 з двома примірниками протоколу розбіжностей №1 до договору оренди землі, в якому не погодився з розміром орендної плати, запропонованим позивачем -8 відсотків від нормативно грошової оцінки земельної ділянки та розміром пені - 2 відсотки несплаченої суми за кожен день прострочення сплати орендної плати та запропонував встановити ставку орендної плати у розмірі 1 відсоток від нормативно грошової оцінки земельної ділянки та 0,5 відсотків - розмір пені.

17.07.2019 відповідач відповідно до листа №71 повідомив позивача про фінансову неспроможність укласти договір оренди землі на запропонованих Рожнятівською РДА умовах, а також про необхідність поділу спірної земельної ділянки, з подальшим клопотанням про надання в оренду земельної ділянки площею 1,8 га.

30.08.2019 районна державна адміністрація вдруге направила відповідачу для підписання два примірники проекту договору оренди землі, де запропонований розмір орендної плати становить 6 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки , а розмір пені - 0,5 % , з проханням надати відповідь у визначеному законом порядку (лист №322/01-038/010).

21.11.2019 районна державна адміністрація втретє направила на адресу відповідача підписані примірники проєкту договору оренди земельної ділянки (лист №2115/01-004/002).

Як ствердив позивач, відповідач у встановлений строк примірник підписаного договору оренди землі не повернув, протокол розбіжностей не надав, чим порушив визначену законодавством процедуру врегулювання розбіжностей, які виникають при оформленні договірних відносин.

Враховуючи те, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів суперечить вимогам чинного законодавства України в частині набуття і реалізації права на землю, позивач 14.04.2020 звернувся до суду за захистом порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач неодноразово направляв на адресу позивача листи, в яких він не погоджувався з площею відведеної земельної ділянки посилаючись, зокрема і на те, що ним не продовжено спеціального дозволу на користування надрами та просив поділити спірну земельну ділянку із визначенням цільового призначення земельної ділянки: для обслуговування, розміщення та експлуатації будівель та споруд підприємства у розмірі 0,5 га із подальшим внесенням змін до розпорядження №549 від 26.09.2018 ( лист №46 від 20.05.2020).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на спірну земельну ділянку в рамках кримінального провадження 0000289 Рожнятівським районним відділом державної виконавчої служби Південного Західного Міжрегіонального управління міністерства юстиції України накладений арешт із забороною розпорядження (відчуження). Вказане обтяження зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію обмеження 30.04.2020.

З огляду на наведене вище, суд встановив що відповідач не згоден з предметом договору оренди земельної ділянки, проєкт якого був запропонований позивачем, а саме він не погоджується з розміром орендної плати та площею земельної ділянки, яка повинна визначатись пропорційно до права власності на нерухоме майно, що розміщене на земельній ділянці.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об"єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно із частиною 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі", яким встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Приписи ст.125 ЗК України передбачають, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ч.1 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу.

Право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо використання майна та отримання від нього корисних властивостей.

Право розпорядження - це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо.

Відповідно до ч.1 ст.123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Згідно із ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

За змістом статей 1 і 13 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності; договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі згідно зі статтею 15 Закону України "Про оренду землі" є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України визначає серед загальних засад цивільного законодавства свободу договору.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Загалом зміст принципу справедливості, добросовісності і розумності полягає в тому, що тексти законів, угод та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам ділового обороту. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднанні норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору тощо, що відповідають нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст цих принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам ділового обороту. Добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішніми або об`єктивними, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями у цивільному праві.

Цивільне законодавство не містить визначення згаданих принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання. Тобто, укладаючи угоду, сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм, добросовісністю, по відношенню до контрагента ( це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення) і дотримуватись зовнішніх критеріїв, справедливості та розумності, які є засобами, спрямованими на досягнення певного балансу прав та інтересів учасників цивільних правовідносин. Тобто кожна сторона при визначенні умов договору повинна дотримуватись такої поведінки, яка б виключала необ`єктивні (упереджені, несправедливі) дії сторін договору стосовно одна одної.

Висновок суду.

Зміст засади свободи договору розкритий у статтях 6 і 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає у праві сторін вільно укладати договори, вибирати контрагентів і погоджувати умови договору. За фактичних обставин справи та з огляду на наведені приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивач визначаючи предметом договору земельну ділянку площею 11,4099 га на якій розташовані об"єкти нерухомості площею 61,5 кв.м та 189,8 кв.м порушив принципи справедливості, розумності та добросовісності, що по своїй суті є нормами прямої дії. Відтак вимога позивача про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки в запропонованій редакції до задоволення не належить.

Право власності на земельну ділянку, право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Суд зазначає, що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження внесений запис про накладення арешту на спірну земельну ділянку. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Отже, наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого обтяження (арешту) на нерухоме майно власника, у тому числі накладеного ДВС, виключає можливість передачі такого майна у користування іншим особам та, як наслідок, державної реєстрації інших речових прав на нього, крім випадків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За поданий позов позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн 00 к., що підтверджується платіжним дорученням №21 від 05 лютого 2020 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в позові, судовий збір в розмірі 2102 грн 00 к. суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, статтями 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськторф" про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки державної власності площею 11,4099 га (кадастровий номер :01:004:0004), яка розташована за межами населеного пункту с.Верхній Струтинь Верхньострутинської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області - відмовити.

Судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві гривні) 00 к. покласти на Івано-Франківську обласну державну адміністрацію.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.01.2021

Суддя Т.В. Максимів