ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" грудня 2020 р. Cправа № 902/556/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шушковій А.П.

Представники сторін

позивача Волошенюк О.В., довіреність б/н від 27.12.2020;

відповідача не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" (вул. Пирогова, б. 150, м. Вінниця, 21037)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шендерівський Лан-С" (вул. Комарова, буд. 6, с. Гонтівка, Чернівецький район, Вінницька обл., 24112)

про стягнення 47535,42 грн. збитків.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шендерівський Лан-С" про стягнення 47535,42 грн збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору поставки №ДА-94 від 28.08.2018 року.

Ухвалою від 02.06.2020 відкрито провадження у справі № 902/556/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 30 червня 2020 року.

22.06.2020 до суду від позивача надійшов супровідний лист про долучення до матеріалів справи Акту приймання-передачі наданих послуг від 12.06.2020 до договору про надання правової допомоги № К-38 від 27.12.2019.

Ухвалою від 30.06.2020 продовжено строк підготовчого провадження по справі № 902/556/20 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 18.08.2020.

18.08.2020 до суду від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі №120/2123/20-а, що розглядається в порядку адміністративного судочинства, до заяви додано копію рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2020 у адміністративній справі №120/2123/20-а.

Ухвалою від 18.08.2020 заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Шендерівський Лан-С" №б/н від 26.06.2020 та №б/н від 17.08.2020 про зупинення провадження у справі задоволено та зупинено провадження у справі № 902/556/20 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №120/2123/20-а.

03.11.2020 до суду від представника відповідача надійшла заява б/н від 02.11.2020 про поновлення провадження у справі № 902/556/20, в зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №120/2123/20-а.

Ухвалою від 09.11.2020 призначено судове засідання, для розгляду заяви представника відповідача б/н від 02.11.2020 та вирішення питання про поновлення провадження у справі, на 19 листопада 2020р.

18.11.2020 до суду від позивача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою від 19.11.2020 поновлено провадження у справі 902/556/20, встановлено учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій до 27.11.2020, з 27.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 09 грудня 2020.

01.12.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в зв`язку з відсутністю спору.

Ухвалою від 09.12.2020 відкладено розгляд справи по суті на 18.12.2020, з підстав викладених у відповідній ухвалі.

За наслідками судового засідання 18.12.2020 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 28.12.2020, яку занесено до протоколу судового засідання (Протокольна Ухвала).

На визначену судом дату з`явився представник позивача, представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з тим про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений під розписку в судовому засіданні 18.12.2020.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні судом повідомлено представника позивача про надходження 28.12.2020 на електронну адресу суду заяви представника відповідача про продовження терміну розгляду судової справи та призначення розгляду справи на іншу дату.

Разом з тим, судом встановлено, що дана заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 170 ГПК України, а тому буде повернута заявнику без розгляду, окремою ухвалою, на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України.

Крім того, дослідивши матеріали справи, відзив, зокрема викладене в ньому клопотання про закриття провадження у справі та заперечення на відзив, суд зазначає, що в даному випадку відсутні підстави застосування до спірних правовідносин п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, а тому спір розглядається по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити позов.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 28.12.2020 судом долучено вступну та резолютивну частину рішення до матеріалів справи без її проголошення, в зв`язку з неявкою представників сторін після виходу суду з нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

28 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шендерівський Лан-С" (відповідач, в договорі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" (позивач, в договорі Покупець) укладено Договір поставки №ДА-94 (надалі Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти й оплатити соняшник високоолеїновий у кількості 100 (сто) тон +/-10% (надалі іменується «Товар») (п. 1.1. Договору).

Найменування та кількість Товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру Товару, ціна одиниці Товару та загальна сума відповідної партії Товару визначаються у рахунках, видаткових накладних, специфікаціях, податкових накладних та/або інших товарно-супровідних документах, які є невід`ємною частиною даного Договору, за умови їх складання Сторонами (п. 1.4. Договору).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, на виконання умов Договору відповідачем був поставлений позивачу Товар, що підтверджується Видатковою накладною №1 від 29 серпня 2018р. на суму 285212,50 грн., у т.ч. 47535,42 грн. ПДВ. Позивач оплатив отриманий Товар, що підтверджується платіжним дорученням №8285 від 06 вересня 2018р. Позивач і відповідач є платниками податку на додану вартість, що підтверджується наявністю у них індивідуальних податкових номерів, данні факти відповідачем не заперечуються та не спростовуються.

Пунктом 4.10. Договору сторони передбачили, що підписанням цього Договору Постачальник підтверджує своє зобов`язання створювати й надавати згідно із чинним в Україні податковим законодавством податкові накладні й розрахунки коригування до податкової накладної без окремої письмової вимоги Покупця в електронному вигляді за допомогою модуля електронного документообігу в програмному забезпеченні «М.Е.DOC ІS». У разі відсутності програмного забезпечення «M.E.DOC IS», Постачальник зобов`язується здійснити обмін податковими накладними/розрахунками коригування з Покупцем через власну систему подачі електронної звітності, а також надати дані щодо власної системи подачі електронної звітності (Назва системи), на електронну адресу .

Разом з тим, як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач, поставивши товар 29 серпня 2018р. на загальну суму 285 212,50 грн., у т.ч. 47 535,42 грн. ПДВ., отримавши від позивача кошти у повному обсязі, не зареєстрував у порядку, передбаченому чинним в Україні законодавством, податкову накладну на суму 47 535,42 грн. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю па включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно до п. 5.1.4. Договору у разі, якщо Постачальник не зареєстрував своєчасно податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних без будь-яких дефектів форми та/або змісту, а також вчинення Постачальником іншого порушення законодавства, що регулює електронне, адміністрування ПДВ, яке призвело до втрати Покупцем податкового кредиту: - Покупець без будь-яких негативних наслідків для себе не сплачує Постачальнику грошовими коштами заборгованість в розмірі податкового кредиту; - Покупець нараховує компенсацію в сумі 130 (сто тридцять)% від суми не отриманого податкового кредиту з ПДВ. яка включає компенсацію втраченого податкового кредиту та штрафу у розмірі 30 (тридцять)% без додаткового погодження із Постачальником та без оформлення додаткових двосторонніх документів.

07 травня 2020р. позивач направив на адресу відповідача Вимогу № 287, в якій вимагав перерахувати на користь позивача кошти у сумі 61796,04 грн. в якості відшкодування збитків, які виникли у зв`язку із не здійсненням відповідачем реєстрації податкової накладної в межах поставки Товару на суму 285212,50 грн. за видатковою накладною №1 від 29.08.2018р.

Факт, направлення вищезазначеної Вимоги підтверджується описом вкладення до цінного листа (а.с. 27). Факт отримання відповідачем вищезазначеної Вимоги 15.05.2020р. підтверджується підписом відповідальної особи останнього на бланку рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 29).

Як стверджує позивач, відповідач порушених прав та законних інтересів позивача не поновив, відповіді на вимогу не надав.

Враховуючи вищезазначене, позивач посилаючись на норми чинного законодавства та норми укладеного між сторонами договору, звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача збитків у розмірі 47535,42 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що вчинив усі необхідні дії для того, щоб провести реєстрацію податкової накладної № 2 від 29.08.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 47525,42 грн. та не допустити виникнення ситуації, яка б призвела до нанесення збитків позивачу, а саме на виконання вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу 29.08.2018 року було складено податкову накладну №2 від 29.08.2018 року та направлено її на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних. Згідно повідомлення органу ДФС від 16.09.2018 року з Єдиного вікна подання електронних документів, ДФС України податкову накладну прийнято, але реєстрація зупинена.

Відповідачем 29.09.2018 року до Могилів-Подільської ДПІ ТУ ДФС у Вінницькій області подано повідомлення №1 про надання пояснень та копії документів щодо підтвердження законності проведеної операції.

Згідно рішення за №940128/42167991 від 03.10.2018 року комісії ТУ ДФС у Вінницькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в єдиному реєстрі податкових накладних або відмові в такій реєстрації, відмовлено в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних в зв`язку з ненаданням копій договорів, розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків.

Як зазначено відповідачем - «які порушення закону були допущенні при складені даних документів, або в чому полягає їх недостатність, в рішенні комісії не зазначено. Дане рішення було прийнято без всілякої аргументації, в ньому відсутні будь-які посилання на норми законодавчих та підзаконних актів, які б надавали право податковому органу на прийняття такого рішення.»

Також відповідач вважає що подані товариством документи цілком та повністю відповідали вимогам законодавства та підтверджували реальність проведення господарської операції, серед яких зокрема були і договір, і розрахункові документи та банківські виписки.

Судом встановлено, що 25.05.2020 року (до звернення позивача з даним позовом до суду) відповідачем було подано адміністративний позов до Вінницького окружного адміністративного суду про визнання дій ГУ ДФС у Вінницькій області, ДФС України протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дію - зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну ТОВ «Шендирівський Лан-С» №2 від 29.08.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як зазначалось вище, ухвалою від 18.08.2020 було зупинено провадження у справі №902/556/20 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №120/2123/20-а.

Рішенням від 23.07.2020 року Вінницьким окружним адміністративним судом задоволено адміністративний позов ТОВ «Шендирівський Лан-С» в адміністративній справі №120/2123/20-а та зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю «Шендерівський Лан-С» № 2 від 29.08.2018 року на суму 47535,42 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 05.10.2020 року, про що свідчить відповідна відмітка суду на рішенні, копія якого долучена до матеріалів даної прави.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, рішення суду в адміністративній справі №120/2123/20-а, було направлено на адресу Державної податкової служби України для виконання.

З огляду на викладене відповідач вважає, що в зв`язку з прийняттям рішення суду в адміністративній справі №120/2123/20-а, в даній справі відсутній предмет спору, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Предметом спору у даній справі є наявність обов`язку у відповідача відшкодувати позивачу збитки у розмірі 47535,42 грн, заподіяні внаслідок порушення вимог щодо здійснення господарської діяльності, що призвело до втрати позивачем можливості отримати податковий кредит.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як визначено ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, відповідна норма встановлює відповідальність у вигляді зобов`язання відшкодувати збитки не лише за порушення господарського зобов`язання, але й у випадку порушення установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності.

Із змісту відповідних норм вбачається, що для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідно встановити наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); наявності збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. При цьому, відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність у вигляді відшкодування заподіяних збитків. Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення особою зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім та невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Як встановлено п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.4 Податкового кодексу України визначено, що платники у разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця.

Відповідно до п.201.10. Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

В силу п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Як встановлено п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідною нормою визначено, що податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді; такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця; таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних; до заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення державною податковою інспекцією документальної позапланової перевірки продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за відповідною операцією.

Перевірка проводиться протягом 15 календарних днів з дня надходження заяви із скаргою платника - покупця товарів/послуг.

Підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку подання щодо платника податку скарги про порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначається інформація зі скарги.

Права позивача в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних підлягають захисту шляхом подання позивачем до податкової декларації за відповідний звітний податковий період заяви зі скаргою на відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.

Беззаперечно, необхідним для стягнення збитків є доведеність протиправних дій відповідача, в даному випадку доведення факту порушення правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних, і такий факт повинен бути підтверджений належним та допустимим доказом, яким в цьому випадку може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 918/219/17 та від 10.03.2020 у справі №911/224/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, Верховний Суд наголосив на необхідності доведення факту вини контрагента у подібних спорах, яка була б підтверджена належним та допустимим доказом (акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки).

Водночас, позивачем таких доказів не надано.

Серед іншого, суд зазначає, що з Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2020 року у справі № 120/2123/20-а визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в єдиному реєстрі податкових накладних або відмові в такій реєстрації №940128/42167991 та № 940129/42167991 від 03.10.2018 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних №2 від 29.08.2018 та №4 від 11.09.2018 року відповідно.

Отже, з наведеного вбачається, що мало місце тривале порушення прав відповідача з боку Головного управління ДПС у Вінницькій області, що призвело до неможливості реєстрації останнім податкових декларацій, зокрема, і в спірних правовідносинах, оскільки вказане порушення було усунуте лише внаслідок прийняття 23.07.2020 рішення Вінницьким окружним адміністративним судом.

Виходячи з наведеного враховуючи, що позивачем не доведено факту звернення до податкових органів зі скаргою щодо неправомірних дій відповідача, вина відповідача не підтверджена відповідними належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, факт порушень прав відповідача з боку Головного управління ДПС у Вінницькій області підтверджено рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23.07.2020 року у справі № 120/2123/20-а, суд вважає недоведеним факт винних дій відповідача, що мали своїм наслідком збитки позивача, а відтак вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Доводи позивача щодо доведеності належними та допустимими доказами факту понесення збитків, а також виконання передбачених податковим законодавством механізмів відновлення/захисту своїх прав, судом не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач не надав достовірних та достатніх доказів, які б надавали правові підстави стягнути з відповідача збитки, тому суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу залишити за позивачем.

3. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 11 січня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул. Пирогова, б. 150, м. Вінниця, 21037);

3 - відповідачу (вул. Комарова, буд. 6, с. Гонтівка, Чернівецький район, Вінницька обл., 24112)