ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2020 р. Справа № 917/1580/20

м. Полтава

за позовною заявою Кременчуцької міської ради Полтавської області, пл. Перемоги, 2, смт. Кременчук, Полтавської області, 39600

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича іноваційна фірма "ВІЛП", вул. Шевченка, 55, м. Кременчук, Полтавської області,39600

про стягнення 56 351,57 грн.

Суддя Солодюк О.В.

Секретар судового засідання Олійник Н.І.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання

Розглядається позовна заява про стягнення 56 351,57 грн. безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за період з 01.11.2019р. по 01.08.2020р.

Ухвалою від 29.09.2020р. судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 27.10.2020р. на 11-55 год.

Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що у період з 01.11.2019 р. по 01.08.2020р. включно відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за землю не сплачував, хоча земельна ділянка площею 1 906 кв.м. використовувалась для розміщення об`єкту нерухомого майна, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Позивач у позові також посилається на ст. 80, ч.1 ст. 93, 120, 122-124, 125, ч.2 ст. 152, 206 ЗК України, ч.1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 83, 1212, 1214 ЦК України, ст.14, ст. 14.1.72, 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України та вважає, що не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, відповідач фактично збільшив свої доходи, який міг би отримати позивач у разі укладення між ним і відповідачем договору оренди.

Ухвалою суду від 27.10.2020р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено розгляд справи на 01.12.2020р. на 09-55 год.

01.12.2020р. ухвалою судом закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 21.12.2020р. на 09-55 год.

Від представника позивача надійшло клопотання, яким позивач просить суд провести судове засідання без участі його представника та зазначив, що позовні вимоги в повній мірі підтримує (вх. № 14080 від 21.12.2020р.).

Відповідач в судове засідання не з`явився. Ухвали суду від 29.09.20 р. та від 27.10.20 р., які направлялись на адресу відповідача, зазначену в позові, і яка співпадає з місцезнаходженням відповідача згідно ЄДРПОУ, повернулись до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно ч.7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно п. п. 3-5 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ст. 232 ГПК України судовим рішенням є, зокрема, ухвали.

Отже, з врахуванням вищезазначеного, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

В судовому засіданні 21.12.2020р. ухвалено рішення згідно ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до рішення Кременчуцької міської ради від 31.03.2015р. "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок" затверджено Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича іноваційна фірма "ВІЛП" технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для закінчення будівництва багатоповерхового жилого будинку з дитячим кафе та гаражами на першому поверсі по вул. Іонінській (вул. Федора Логінова). Поновлено шляхом укладення договору з 16.08.2012р. строком на 2 роки, з дати державної реєстрації права оренди земельної ділянки, за умови виконання п.6.2 цього рішення, договір оренди землі, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 21.07.2009р. за №35, укладений між Кременчуцькою міською радою та ТОВ "Науково-виробнича іноваційна фірма "ВІЛП" (ідентифікаційний код 24562004), на підставі якого у користуванні перебувала земельна ділянка площею 1906 кв.м. (кадастровий номер :08:005:0497) для закінчення будівництва багатоповерхового житлового будинку з дитячим кафе та гаражами на першому поверсі (код КВЦПЗ В 02.03) по вул. Іонінській (вул. Федора Логінова). Встановлено плату за землю в розмірі 3% від грошової оцінки землі щорічно (а.с. 21). Визнано земельну ділянку землями комунальної власності.

Пунктом 6.2.2 рішення зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича іноваційна фірма "ВІЛП" в шестимісячний термін замовити документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою, зареєструвати право оренди земельної ділянки в установленому законом порядку.

24.04.2015р. між сторонами був укладений договір оренди землі строком на 2 роки, відповідно до якого позивач відповідачу надав у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 1906 кв.м. (кадастровий номер :08:005:0497) для закінчення будівництва багатоповерхового житлового будинку з дитячим кафе та гаражами на першому поверсі (код КВЦПЗ В 02.03) по вул. Іонінській (вул. Федора Логінова) в м. Кременчук. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 20.04.2015р. становить 822 419,94 грн. (431,49 грн. за 1 кв.м.). Орендна плата встановлена у грошовій формі в розмірі 3% річних від нормативної грошової оцінки земельної ділянки щорічно, що складає 24 672,60 грн. за рік (а.с.16-19).

Відповідно до акту приймання-передачі об`єкта оренди - земельної ділянки по вул. Іонінській (вул. Федора Логінова) в м. Кременчук від 24.04.2015р. вказана земельна ділянка була передана позивачем відповідачу у строкове платне користування (а.с. 20).

Згідно Рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 07.09.2017р. "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок" вирішено поновити шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі з 08.06.2017р. строком на два роки, з дати державної реєстрації змін до зареєстрованого права оренди земельної ділянки, за умови виконання пункту 8.1 цього рішення, договір оренди землі, зареєстрований 08.06.2015р. (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - 9965129, підстава внесення запису індексний №21925641 від 09.06.2015р.), укладений між Кременчуцькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича іноваційна фірма "ВІЛП" (ідентифікаційний код 24562004), зі зміною умов, на підставі якого у користуванні перебуває земельна ділянка площею 1906 кв.м. (кадастровий номер :08:005:0497) для закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва - багатоквартирного житлового будинку з дитячим кафе та гаражем на першому поверсі (код КВЦПЗ В 02.03) по вул. Іонінській.

Даним Рішенням встановлено плату за землю в розмірі 3% від грошової оцінки щорічно.

Відповідно до п.8.1.2, п. 8.1.3 Рішення зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича іноваційна фірма "ВІЛП" в шестимісячний термін замовити документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою; внести відповідні зміни до зареєстрованого права оренди земельної ділянки; внести зміни щодо виду використання земельної ділянки до Державного земельного кадастру. В п`ятиденний строк після державної реєстрації змін до права оренди земельної ділянки надати копію додаткової угоди до договору оренди землі з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області та копію Витягу до Кременчуцької міської ради Полтавської області (а.с.9).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.07.2020 № 217820100 Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича іноваційна фірма "ВІЛП" є власником об`єкта незавершеного будівництва, багатоквартирного житлового будинку з дитячим кафе та гаражем на першому поверсі у по вул. Іонінській в м. Кременчуці Полтавської області (дата реєстрації - 21.08.2015 р.). Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, загальною площею 1906 кв.м., кадастровий номер :08:005:0497 (а.с.10, 11).

У період з 01.11.2019 р. по 01.08.2020р. включно відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, плату за користування землею не здійснював, відповідно до чого фактично збільшив свої доходи, а позивач не отримав доходів (грошових коштів від орендної плати), що і стало приводом для звернення позивача з даним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича іноваційна фірма "ВІЛП" є власником нерухомого майна - об`єкта незавершеного будівництва, багатоквартирного житлового будинку з дитячим кафе та гаражем на першому поверсі у по вул. Іонінській в м. Кременчуці Полтавської області, яке розташоване на земельні ділянці площею 1906 кв.м., що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 10-11).

Відомості про правовстановлюючі документи на право користування земельною ділянкою площею 0,1906 га (кадастровий номер :08:005:0497), на якій розміщений об`єкт нерухомості, належний на праві власності відповідачу, відсутні.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.04.2017 р. земельна ділянка площею 0,1906 га (кадастровий номер :08:005:0497) по вул. Іонінській, м. Кременчук є комунальною власністю, дата реєстрації земельної ділянки - 21.07.2010р., цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, вид використання: для закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку з дитячим кафе та гаражем на першому поверсі (код КВЦПЗ В 02.03.), (а.с. 12-15).

В даному випадку спір виник у зв`язку з користуванням відповідачем земельною ділянкою, на якій знаходиться його нерухоме майно, без правовстановлюючих документів та без сплати орендної плати, у зв`язку з чим позивач вказує на необхідність стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за період з 01.11.2019 року по 01.08.2020 року (включно) в сумі 56 351,57грн.

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Матеріали справи не містять доказів оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою.

Земельна ділянка по вул. Іонінській в м. Кременчуці площею 1906 кв.м. є сформованою та їй призначено кадастровий № :08:005:0497.

Розмір доходу відповідача, розрахований Кременчуцькою міською радою Полтавської області, як розмір плати за користування земельною ділянкою комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою органом місцевого самоврядування.

Розмір доходу відповідача (безпідставно збережених коштів) за період з 01.11.2019 року по 01.08.2020 року (включно) становить 56 351,57 грн.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Отже, предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів за розміром орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, і які не отримав позивач.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України.

Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. При цьому згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Отже, за змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права, проте, з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Таким чином, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018р. у справі № 922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016р. у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016р. у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017р. у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14, від 14.01.2019р. у справі № 912/1188/17.

Судом встановлено, що відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна, користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений, за відсутності оформленого відповідно до вимог чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не здійснюючи плату на землю.

Отже, відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею у вигляді орендної плати, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

При розрахунку суми позовних вимог Кременчуцькою міською радою було враховано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 10.07.2020р. за № 1939, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1906 кв.м. по вул. Іонінській (Федора Логінова) в м. Кременчуці, кадастровий № :08:005:0497 на 2020 рік складає 2 498 441,98 грн. (а.с.23), ставку орендної плати відповідно рішення позивача - 3% від грошової оцінки землі щорічно (а.с. 37, 38), коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель (а.с.36).

Вищезазначені рішення не суперечать ст. 288 Податкового кодексу України, є чинними та обов`язковими до виконання відповідно до ст. 144 Конституції України.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 56 351,57 грн. за період з 01.11.2019р. по 01.08.2020р. (включно), суд вважає його правомірним, а вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича іноваційна фірма "ВІЛП", вул. Шевченка, 55, м. Кременчук, Полтавської області, на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області, площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавської області, 39600 - 56 351,57 грн. безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати, 2 102,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно частинами 1, 2 статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно статті 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Солодюк О.В.