ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.12.2020 Справа № 920/947/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Данілової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/947/20 в порядку загального позовного провадження

за позовом позивача: товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Фінанс" (03026, м. Київ, Столичне шосе, 103, оф. 1304, код 38324133)

до відповідача: фізичної особи-підприємця Булах Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

про стягнення 215544,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача (в режимі відео конференції): адвокат Войтов О.А.;

від відповідача: не з`явився

третьої особи (в режимі відеоконференції): адвокат Сомок О.А.; Лисенко І.А.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Сумської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача завдану його працівником під час виконання трудових (службових) обов`язків матеріальну шкоду в розмірі 215544,00 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 18.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/947/20 в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

Однак 15.10.2020 розгляд справи не відбувся, оскільки суддя Яковенко В.В. знаходився у відпустці, що унеможливлювало розгляд справи.

Ухвалою суду від 30.10.2020 призначено підготовче засідання на 17.11.2020.

Ухвалою суду від 17.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2020.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, ухвалу суду від 18.09.2020 про відкриття провадження у справі відповідач отримав, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно зі статтею 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом у межах наданих йому повноважень створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», як небанківська фінансова установа, надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків на підставі ліцензії № 11/1 від 17.10.2014, виданої Національним банком України, зокрема, в пункті надання фінансових послуг № 20035 (далі ПНФП).

Як зазначає позивач, касові операції в ПНФП ТОВ «Пост Фінанс» виконують як штатні касири фінансової установи, так і касові працівники інших суб`єктів господарювання, що залучаються на підставі договору про надання послуг з надання персоналу.

Відповідно до п. 44 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджене Постановою НБУ 29.12.2017 за № 148 (далі Положення 148), керівник установи/підприємства для здійснення функцій касира може прийняти рішення щодо виконання таких функцій працівником іншої/іншого установи/підприємства, залученого на підставі укладеної угоди на надання послуги з надання персоналу, в якій обов`язково зазначається вимога про повну матеріальну відповідальність такого працівника.

01.05.2018 між ТОВ «Пост Фінанс» (позивач - замовник) та ФОП Булах Володимиром Миколайовичем (відповідач - виконавець) укладено договір про надання послуг з надання персоналу № 386-0518, відповідно умов якого виконавець зобов`язується надати в розпорядження замовника власний персонал - касирів/старших касирів для виконання касових операцій в пунктах надання фінансових послуг замовника, а замовник - оплатити виконавцеві вартість послуг його персоналу з проведення касових операцій в розмірі, порядку та в строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 3.1. договору персонал (касири), що направляються виконавцем для виконання касових операцій у позивача, є працівниками виконавця на підставі укладених з ними трудових договорів.

Згідно з п. 1.3. договору касир, якого залучено на умовах цього договору, проводить касові операції для замовника відповідно до Положення про ведення внутрішніх касових операцій у національній валюті в пунктах надання фінансових послуг ТОВ «Пост Фінанс».

Згідно з п. 3.11 договору замовник має право вимагати від виконавця повного відшкодування шкоди, завданої з вини його персоналу (касирів) замовнику, майну замовника (його працівників/клієнтів), у тому числі майнової шкоди через недотримання законодавства України (касової дисципліни, законодавства з питань фінансового моніторингу та інше), окрім штрафів органів ДФС та/або НБУ. Для встановлення факту та розміру шкоди замовник запрошує представників виконавця (або надає копії підтверджуючих документів), проте їх неявка не перешкоджає документальному оформленню замовником завданої йому шкоди.

Відповідно до п. 5.3. договору у разі нанесення персоналом (касиром) виконавця шкоди замовникові або його майну, замовник має право звернутися до виконавця з вимогою про відшкодування завданої шкоди, а виконавець зобов`язаний цю шкоду відшкодувати.

Як зазначає позивач, з 04 липня 2019 року касові операції в пункті надання фінансових послуг № 20035 (Сумська область , м. Кролевець, вул. Карла Маркса, 15) виконувала працівник відповідача - касир ОСОБА_1 . З 06 травня 2020 року по 23 липня 2020 року касир Лисенко Інна Анатоліївна здійснювала повноваження старшого касира (матеріально відповідальна особа за головну касу ПНФП), яка відповідно до акту про результати інвентаризації наявних коштів за 06.05.2020 прийняла касу ПНФП від касира Коцюбенко Ю.О. без розбіжностей.

23.07.2020 в ПНФП № 20035 працівниками позивача (склад інвентаризаційної комісії затверджений наказом позивача № 881 від 23.07.2020) за участі матеріально відповідальної особи (третя особа) була проведена ревізія наявних грошових коштів.

Згідно з п. 46 Положення 148 у разі виявлення під час інвентаризації нестачі або надлишку цінностей у касі в акті зазначається сума нестачі або надлишку і з`ясовуються обставини їх виконання. Акт інвентаризації каси складається у двох примірниках і підписується членами інвентаризаційної комісії та матеріально відповідальною особою.

Під час проведення інвентаризації в ПНФП № 20035 була виявлена нестача грошових коштів в розмірі 215544,00 грн., що підтверджується актом про результати інвентаризації наявних коштів від 23.07.2020, який був підписаний без зауважень матеріально відповідальною особою - касиром Лисенко Інною Анатоліївною. У письмових поясненнях касир визнала порушення нею вимог Положення про ведення внутрішніх касових операцій у національній валюті в ПНФП ТОВ «Пост Фінанс»(здійснення від свого імені грошових переказів без фактичного внесення коштів до каси). Перелік фінансових операцій з переказу коштів, здійснених касиром від свого імені без фактичного внесення коштів у касу ПНФП, зазначений в реєстрі таких операцій.

Відповідно до п. 39 Положення 148 установи/підприємства відображають у касовій книзі усі надходження і видачу готівки в національній валюті. Відокремлені підрозділи установ/підприємств, які проводять операції з приймання готівки за продану продукцію (товари, роботи, послуги) з оформленням її прибутковим касовим ордером, а також з видачі готівки на виплати, пов`язані з оплатою праці, виробничі (господарські) потреби, інші операції з оформленням їх видатковими касовими ордерами і відомостями, ведуть касову книгу.

Вкладний аркуш касової книги ПНФП № 20035 за 23.07.2020, підписаний касиром Лисенко І.А., підтверджує залишок коштів в касі ПНФП на початок та кінець робочого дня та містить інформацію про розмір виявленої в цей день нестачі коштів. Крім того, вкладені аркуші касової книги ПНФП № 20035 за 22.07.2020 та 23.07.2020 є доказом того, що саме Лисенко Інна Анатоліївна виконувала повноваження старшого касира (була матеріально відповідальною особою за головну касу ПНФП) в зазначені дні.

Зазначеними діями працівник відповідача завдав позивачеві майнової шкоди у розмірі 215544,00 грн.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст. 173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Правове регулювання договору здійснюється за правилами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності.

Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб`єкт, об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторона. Суб`єктом є боржник; об`єктом - правовідносини по зобов`язаннях; об`єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб`єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, вимоги про стягнення завданих збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Обов`язок відповідача відшкодувати шкоду, завдану персоналом (касиром) відповідача замовнику або його майну, узгоджено сторонами в п. 5.3. договору.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем на посаді касира-операціоніста за основним місцем роботи з 04.07.2019, що підтверджується наказом № 8 від 03.07.2019 про особовий склад.

Як визначено у п. 3.11 договору, позивач має право вимагати від відповідача повного відшкодування шкоди, завданої з вини його персоналу (касирів) замовнику, майну замовника (його працівників/клієнтів), в тому числі майнової шкоди через недотримання законодавства України (касової дисципліни, законодавства з питань фінансового моніторингу та інше), окрім штрафів органів ДФС та/або НБУ.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 11.08.2020 № 11-08/2020-6 про відшкодування шкоди в сумі 215544,00 грн., який останній отримав особисто 17.08.2020. Проте вищевказаний лист залишився без відповіді.

Виходячи з умов п. 5.3., п. 3.11. договору, підставою для відшкодування відповідачем позивачу шкоди є факт завдання такої шкоди з вини персоналу (касирів) відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже доведення відсутності вини у спричиненні шкоди покладено на відповідача.

Факт перебування винної особи у трудових відносинах з відповідачем підтверджується зазначеними вище документами.

Протиправна поведінка працівника відповідача, причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою, його вина підтверджується наступними доказами: актом від 23.07.2020 про результати інвентаризації наявних коштів в ПНФП 20035, письмовими поясненнями касира ОСОБА_1 від 28.07.2020, реєстром переказів коштів «Поповнення карти FLASHPAY» в ПНФП 20035, вкладним аркушем касової книги ПНФП 20035 за 23.07.2020, вкладним аркушем касової книги ПНФП 20035 за 22.07.2020.

Таким чином, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що внаслідок проведення касиром фінансових операцій з приймання переказів без внесення коштів в касу ПНФП 20035 позивачу завдано майнової шкоди.

Оскільки ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем Булах В.М. , а саме: працювала касиром-операціоністом, і цей факт відповідач не спростував під час розгляду справи, з урахуванням положень ст. 1172 ЦК України саме відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду завдану касиром ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Проаналізувавши обставини справи, дослідивши всі надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 126 ГПК України, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Представник позивача в обґрунтування судових витрат на професійну правничу допомогу надав суду копію договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Войтовим Олександром Анатолійовичем та товариством з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», за умовами якого адвокат надає замовнику правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити надані адвокатом послуги у порядку та строки, що обумовлені сторонами.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2. договору розмір оплати наданих адвокатом послуг, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього договору. Надані адвокатом послуги оплачуються замовником після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, якщо інший порядок оплати не передбачений відповідним додатком до цього договору.

Згідно з п. 2 додатку до договору про надання правової допомоги від 01.07.2020 сторони домовились, що вартість адвокатських послуг, які зазначені в п. 1 цього протоколу, оплачується замовником на підставі рахунку адвоката та підписаного сторонами акту приймання-передачі наданих послуг через 60 календарних днів з моменту набуття чинності судовим рішенням у цій справі.

Як вбачається з протоколу узгодження вартості послуг № 1 від 01.09.2020 адвокатом надано послуги на загальну суму 9000,00грн., з яких: збір доказів: ознайомлення з матеріалами, збирання необхідних документів, вивчення судової практики - 3000,00 грн.; підготовка та подання до суду позовної заяви про стягнення матеріальної шкоди - 3000,00 грн.; участь адвоката у судовому засіданні (незалежно від кількості) - 3000,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджено витрати позивача на професійну правничу допомогу, що підлягають сплаті ним правнику в зв`язку з розглядом цієї справи, на суму 9000,00 грн.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, що викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Булах Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Пост Фінанс" (03026, м. Київ, Столичне шосе, 103, оф. 1304, код 38324133) 215544,00 грн. (двісті п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок чотири тисячі гривень 00 копійок) матеріальної шкоди, 3233,16 грн. (три тисячі двісті тридцять три гривні 16 копійок ) судового збору, 9000,00 грн. (дев`ять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено 05.01.2021.

Суддя В.В. Яковенко