ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2020 р. Справа № 917/1569/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовною заявою Фізичної особи - підприємця Лисенко Євгена Володимировича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

до Фізичної особи - підприємця Юхно Олександра Володимировича, АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна заява Фізичної особи - підприємця Лисенко Євгена Володимировича до Фізичної особи - підприємця Юхно Олександра Володимировича про стягнення 72 739,23 грн. грн. заборгованості по субагентському договору № ЛЄ 4/18 від 11.07.2018 року.

Позивач обґрунтовує позовну заяву тим, що відповідач не здійснив розрахунок по субагентському договору № ЛЄ 4/18 від 11.07.2018 року, чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

За ухвалою суду від 05.10.2020 року відкрито провадження у справі № 917/1569/20, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Поштове відправлення (ухвала суду від 05.10.2020 р.) не було вручено відповідачу та було повернуто до суду 21.10.2020 року з відміткою про невручення.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 05.10.2020 року є 20.10.2020 р.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим строк спрощеного позовного провадження сплинув суд вважає, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, та розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Рішення приймається з врахуванням вимог ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Фізичною особою - підприємцем Лисенко Євгеном Володимировичем (позивач, агент) та Фізичною особою - підприємцем Юхно Олександром Володимировичем (відповідач, субагент) було укладено субагентський договір № ЛЄ 4/18 від 11.07.2018 року, відповідно до умов якого субагент на постійній основі зобов`язується за винагороду надавати послуги агенту з реалізації квитків шляхом їх платного розповсюдження між клієнтами від імені, в інтересах та під контролем агента, а також здійснювати інші дії, передбачені договором (п. 1.1. договору).

Згідно п. 1.2. договору агент, який має право продажу квитків на заходи, надає субагенту доступ до Системи, а субагент від імені агента зобов`язується оформлювати та реалізовувати квитки на заходу, що зареєстровані в системі використовуючи дану систему, а також організувати та забезпечити продаж квитків через каси.

Пунктом 1.3. договору субагент має право самостійно виконувати дії щодо розповсюдження квитків, а також за своїм розсудом передавати третім особам, укладаючи субагентські договори за погодженням з агентом.

Пунктом 3.2.3 договору передбачений обов`язок субагента своєчасно та в повному обсязі перераховувати грошові кошти отримані від реалізації квитків агенту.

Відповідно до п. 9.1 договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року. В разі якщо за 1 (один) місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявила бажання розірвати цей договір, він вважається пролонгованим на той самий термін. Кількість пролонгацій не обмежена.

Сторонами у справі не було заявлено про закінчення строку дії договору, відтак договір було автоматично пролонговано.

Порядок здійснення розрахунків між сторонами договору передбачений розділом 5 договору.

Комісійна винагорода субагента за надання послуг агенту складає 5 % (п`ять відсотків) від суми реалізованих квитків на захід, які продані за їх номінальною вартістю через Систему. Зазначена комісійна винагорода субагента визначається від суми номінальної вартості квитків, що ним реалізовані. Зазначена комісійна винагорода не нараховується на суму отриманого сервісного збору та додаткових послуг - зазначені суми належать агенту (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.5. грошові кошти, які отримані субагентом в якості оплати клієнтом вартості сервісного збору та додаткових послуг, субагент зобов`язується перераховувати на користь агента в відповідності до п. 5.6 цього договору. Зазначені грошові кошти належать агенту.

Грошові кошти, отримані субагентом від реалізації квитків (номінальна вартість квитка), в тому числі вартість сервісного збору та додаткових послуг виплачується агенту один раз на день, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок вказаний в 15 розділі договору. Остаточний розрахунок між сторонами проводиться протягом 5 (п`яти) робочих днів після закінчення строку дії даного договору (п. 5.6. договору).

Сторони визначають та погоджуються з тим, що звіт по реалізованих квитках та розміру отриманих грошових коштів, який формується системою (кабінет субагента) - є вірним та достовірним. Сторони в повній мірі погоджуються з тим, що розрахунки між ними здійснюються виключно на підставі даних отриманих в зазначених звітах. В разі якщо субагент виявив певну невідповідність, він зобов`язаний негайно, але не пізніше одного календарного дня повідомити про це агента - в разі ненадходження такого повідомлення зазначений звіт в системі є вірним та достовірним (п. 5.7 договору).

Як вказує позивач з вищевикладеного випливає, що сторонами договору було досягнуто домовленості щодо здійснення відповідачем щоденних розрахунків на підставі відомостей, що зазначені в системі.

Позивач до позовної заяви надав виписку відомостей з системи, з якої вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 72 739,23 грн. (а.с. 10)

11.06.2020 року позивачем було направлено вимогу № 1/20 від 05.06.2020 року в порядку ст. 530 ЦК України, якою запропоновано сплатити заборгованість протягом семи днів в розмірі 72 739,23 грн.

Однак вимога не виконана, грошові кошти не повернуті.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача 72 739,23 грн. заборгованості по субагентському договору № ЛЄ 4/18 від 11.07.2018 року.

При винесенні рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Вказане цілком кореспондується з положеннями статті 193 ГК України.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (п. 1 ст. 903 Цивільного Кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи встановлено, що 11.06.2020 року позивач надсилав на адресу відповідача листа № 1/20 з вимогою виконати порушені зобов`язання щодо оплати по субагентському договору № ЛЄ 4/18 від 11.07.2018 року вартістю 72 739,23 грн.

Відповідач відповідь на вказану вимогу не надав.

Доказів оплати відповідачем суми 72 739,23 грн. боргу, суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача у судовому порядку суми 72 739,23 грн. боргу є обґрунтованими.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне покласти на відповідача судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Юхно Олександра Володимировича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи - підприємця Лисенко Євгена Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) - 72 739,23 грн. основного боргу та 2 102,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 21.12.2020 року.

Суддя Білоусов С. М.