ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" грудня 2020 р. Справа № 924/82/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В. при секретарі судового засідання Желіхівській О.О., розглянувши справу

за позовом першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі Сатанівської селищної ради

до 1. Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агро Інвест"

про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок

(третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Головне управління Дежгеокадастру у Хмельницькій області)

за участю представників:

прокуратури: Грамчук Т.А.;

відповідача 1: Лозюк С.Ф.;

відповідача 2: Сапьолкіна Н.В.;

інших учасників процесу: не з`явились (явка обов`язковою не визнавалась).

У судовому засіданні 29.12.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

До господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі Сатанівської селищної ради до приватного підприємства "Аграрна компанія 2004", товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агро Інвест", у якій він просить (з урахуванням прийнятої судом з огляду на зміст ст. 46 ГПК України заяви про зміну предмету позову): скасувати державну реєстрацію права приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» (Хмельницька область, Волочиський район, село Попівці, вул. Шкільна, буд. 34 А, ідентифікаційний код 33007579) на 4 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області; витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест» на користь Сатанівської територіальної громади в особі Сатанівської селищної ради земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0014, :03:004:0026, :03:004:0025 в координатах, межах та конфігурації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області та були зареєстровані приватним підприємством «Аграрна компанія 2004» на праві власності на підставі рішення Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 924/1081/17 від 06.06.2018р.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, зокрема, що вивченням питання законності отримання прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення встановлено, що 20.06.2018р. державним реєстратором Городоцької районної державної адміністрації Хмельницької області Біликом A.M. зареєстровано право приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на 4 земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 5,52 га з наступними кадастровими номерами: :03:004:0004; :03:004:0018; :03:004:0019; :03:004:0022. Підставою реєстрації права приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на 4 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області стало судове рішення Рівненського апеляційного господарського суду у справі №924/1081/17 від 06.06.2018р., яке було скасоване постановою Верховного Суду від 20.09.2018р. в даній справі (з передачею справи на новий розгляд). Як стверджує прокурор, відповідно до інформації відділу у Городоцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області встановлено, що шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0004, площею 2 га та :03:004:0019 площею 2 га утворено земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0014 площею 4 га, яке здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, розробленої ПП «Хмельницькгеопроект», та 17.12.2018р. приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Желіховською Ю.В. на підставі договору купівлі-продажу №2131 від 17.12.2018р. право власності на новоутворену земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0014, зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест».

Також встановлено, що шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0018, площею 0,48 га утворено земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0020 площею 0,3945 га, :03:004:0017 площею 0,0855 га, яке здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, розробленої ПП «Хмельницькгеопроект» та 17.12.2018р. приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Желіховською Ю.В. на підставі договорів купівлі-продажу №2141 та №2143 від 17.12.2018р. право власності на новоутворені земельні ділянки зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест».

Крім того, прокурор вказує на те, що в подальшому товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест» шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0020 площею 0,3945 га, :03:004:0017 площею 0,0855 га утворено земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0026 площею 0,48 га.

Разом з тим, як стверджує прокурор, встановлено, що шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим, номером :03:004:0022 площею 1,04 га утворено земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0015 площею 0,1467 га, :03:004:0016 площею 0,8933 га, яке здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, розробленої ПП «Хмельницькгеопроект» та 17.12.2018р. приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Желіховською Ю.В. на підставі договорів купівлі-продажу №2135 та №2137 від 17.12.2018р. право власності на новоутворені земельні ділянки зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест». В подальшому товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест» шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0015 площею 0,1467 га, :03:004:0016 площею 0,8933 га утворено земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0025 площею 1,04 га.

Відтак, прокурор просить скасувати державну реєстрацію права приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на 4 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області; витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест» на користь Сатанівської територіальної громади в особі Сатанівської селищної ради земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0014, :03:004:0026, :03:004:0025 в координатах, межах та конфігурації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області та були зареєстровані приватним підприємством «Аграрна компанія 2004» на праві власності на підставі рішення Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 924/1081/17 від 06.06.2018р.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України, прокурор вказує на те, що спірні земельні ділянки, на яких розташоване нерухоме майно, не підлягали розпаюванню, а відтак, залишилися у колективній власності «Колос», що також і не заперечується ПП «Аграрна компанія-2004». Також, посилаючись на положення ч. 1 ст. 1.16, ч. 1 ст. 82, ч. 2 ст. 116, ст. 120 Земельного Кодексу України, ст. 377 ЦК України та п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», прокурор відзначив, що будь-які рішення про передачу у приватну власність відповідачам спірних земельних ділянок не приймались.

Крім того, виходячи із положень раніше чинного Закону України «Про власність», прокурор зазначив, що суб`єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об`єднання професійні спілки, політичні партії та інші громадські об`єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами.

З огляду на викладене, приватне підприємство «Аграрна компанія 2004» без будь-яких правових підстав набуло права приватної власності на 4 земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 5,52 гектарів.

В подальшому приватне підприємство «Аграрна компанія 2004» до господарського суду Хмельницької області подало клопотання від 17.01.2019р. про закриття провадження у справі №924/1081/17 у зв`язку із відмовою позивача від позову про визнання права власності за приватним підприємством «Аграрна компанія 2004» на земельні ділянки, сільськогосподарського призначення (для ведення товарного сільськогосподарського призначення), на яких розташовані господарські будівлі та споруди приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004». При цьому, як стверджує прокурор, приватне підприємство «Аграрна компанія 2004» не мала права реєструвати та відчужувати зазначені земельні ділянки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 02.03.2016р. у справі № 6-3090цс15 та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.07.2017р. у справі №278/3862/14-ц. При цьому, прокурор звертає увагу на те, що факт об`єднання та поділу земельних ділянок не перешкоджає витребуванню земельних ділянок в координатах, межах та конфігурації, що були зареєстровані на праві приватної власності ПП «Аграрна компанія 2004».

Крім цього, згідно постанови Верховного Суду від 25.07.2018р. у справі № 640/8456/16-ц у разі об`єднання земельних ділянок не відбувається виникнення чи створення іншого нового майна, відмінного від попереднього, не має місця перетворення або переробка тощо, фактично та юридично відбувається заміна кількох правовстановлюючих документів на один новий, яким засвідчено право власності на те саме майно, що й у попередніх документах. Залишаються попередніми як правові, так і фізичні характеристики об`єднаних ділянок, зокрема не відбувається зміна їх цільового призначення, розташування тощо.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах щодо оцінки створення, нового майна, викладений у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016р. у справі № 6- 1213цс16.

Також зазначено, що ПП «Аграрна компанія 2004» неправомірно набуло право приватної власності на 4 земельних ділянки загальною площею 5,52 га, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України.

Прокурор зазначив також, зокрема, про те, що статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного набуття права власності чи оренди земельної ділянки. Законодавством в такому випадку передбачено лише перехід права власності або користування. Це право необхідно оформити у порядку, який визначений земельним законодавством. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016р. у справі № 904/5857/14. Прокурор зауважив, що доводи про автоматичний перехід права на земельні ділянки під будівлями (спорудами) до ПП «Аграрна компанія 2004» є безпідставними. Посилаючись на положення Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995р. № 720/95, прокурор зазначив, що цим Указом передбачено порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям.

При цьому, вказано, що ст. 7 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів. Із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу, виключаються: деградовані, малопродуктивні, а також техногенно забруднені сільськогосподарські угіддя, що підлягають консервації; заболочені землі; інші землі, які недоцільно використовувати для сільськогосподарських потреб. Тому, як зазначив прокурор, зважаючи на те, що на спірних земельних ділянках розташовані господарські будівлі(споруди) і їх використання для сільськогосподарських потреб є недоцільним, зазначені земельні ділянки не підлягали розпаюванню.

Також, прокурор вказує на те, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Оскільки право власності на спірні земельні ділянки комунальної власності було зареєстровано відповідачем ПП «Аграрна компанія 2004» з порушенням вимог закону, тобто спірні земельні ділянки вибули поза волею Сатанівської селищної ради, наявні всі правові підстави для їх витребування від добросовісного набувача ТОВ «Поділля Агро Інвест» в порядку ст. 388 ЦК України, вважає прокурор.

При цьому, зауважив, що такий висновок не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права при вирішенні справи, а саме рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982р., «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986р., «Щокін проти України» від 14.10.2010р., «Сєрков проти України» від 07.07.2011р., «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000р., «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009р., «Трегубенко проти України» від 02.11.2004р., «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014р.

З огляду на характер спірних правовідносин та правові норми, що їх регулюють, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ТОВ «Поділля Агро Інвест» критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що ПП «Аграрна компанія 2004» незаконно отримало спірні земельні ділянки (поза волею власника) та відчужило їх ТОВ «Поділля Агро Інвест», за договорами купівлі-продажу, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, стверджує прокурор.

Враховуючи вищевикладене, прокурор просить суд задовольнити позов.

У відзиві на позов ПП «Аграрна компанія 2004» вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох «виключних» випадках; якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. При цьому, відповідач 1 зауважив, що перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою в цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. В кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому, відповідач 1 зауважив, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду й замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону: вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо. Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, висловленими, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018р. у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018р. у справі № 926/03/18, від 23.09.2018р. у справі № 924/1237/17, від 06.02.2019р. у справі №927/246/18.

При цьому, відповідач 1 звертає увагу на те, що Верховний Суд наголошує, що обставини дотримання прокурором встановленої ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з метою захисту інтересів держави.

Також, відповідачем 1 зауважено, що на час набуття права приватної власності ПП «Аграрна компанія 2004» на земельні ділянки, що є предметом спору у даній справі, останні перебували у колективній власності, на підставі державного акту на право колективної власності на землю, серія ХМ №0005, виданого 11.11.1995р. КСП «Колос», яке 30.11.2006р. припинило свою діяльність. Крім того, зазначено, що ПП «Аграрна компанія 2004» набуло право власності на нежитлові будівлі та споруди, які належали КСП «Колос», тому враховуючи приписи статті 377 ЦК України та ст.120 Земельного Кодексу України до ПП «Аграрна компанія 2004», як до нового власника вищезазначеного нерухомого майна, перейшло право на земельні ділянки, на яких розташоване це майно і, як підтвердження вказаного, ПП «Аграрна компанія 2004» звернулась із відповідним позовом до господарського суду щодо визнання права власності на земельні ділянки, справа № 924/1081/17. Як стверджує відповідач 1, ухвалою суду 11.02.2019р. прийнято відмову ПП «Аграрна компанія 2004» від позову у справі № 924/1081/17 і закрито провадження у справі № 924/1081/17.

Разом з тим, посилаючись на п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України відповідач 1 зазначив, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Даний закон набув чинності із 01.01.2019р., тому, як вважає відповідач 1, лише з вказаної дати зазначена категорія земель колективної форми власності перейшла до комунальної власності. Тобто, в даному випадку, як вказує відповідач 1, державний акт на право колективної власності на землю, ceрія ХМ №0005, виданий 11.11.1995р. КСП «Колос», не було припинено, а отже є чинним.

З огляду на зазначене, відповідач 1 вважає, що у даному випадку відсутні законні підстави для представництва прокурором інтересів держави, зокрема в особі Сатанівської селищної ради Городоцького району, щодо земель, які належали до колективної власності на землю на підставі Державного акту, який не втратив чинності, що свідчить про наявність підстав для залишення позову без розгляду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Відповідач 1 також вказує, зокрема на те, що прокурор під час обгрунтування підстав позову посилається на рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №3-рп/99. Так, даним рішенням зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, а й в діяльності приватних підприємств, товариств. Так, прокурор зазначив у позові, що спірні землі перебували в колективній власності КСП «Колос», однак як зауважив відповідач 1 будь-яких доказів того, що дане КСП було діючим як на момент виникнення спірних правовідносин у 2018 році, так і на даний час не надав.

При цьому, як стверджує відповідач 1, єдиним належним та допустимим доказом того, що КСП «Колос» як юридична особа, було у 2018 році діючим може слугувати Витяг з ЄДРПОУ із зазначенням коду і назви підприємства, форми власності, відомостей про його керівника тощо, однак прокурор його не надав. З цього приводу зазначено, що підприємство КСП «Колос» на момент виникнення спірних правовідносин, у 2018 році, було ліквідовано у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами іншої господарської справи за №924/1081/17, яка зберігається в архіві господарського суду Хмельницької області і в якій прокуратура Хмельницької області була також учасником справи. Враховуючи, що КСП «Колос», як юридична особа, припинив свою господарську діяльність і був виключений з ЄДРПОУ, ще до 2018 року, прокурор не може бути позивачем у даній справі, згідно вимог ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Також, як вказує відповідач 1, 11.11.1995р. КСП «Колос» було видано державний акт на праві колективної власності на землю Серія ХМ №0005, площею - 2 425,4 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі рішення Клинівської сільської Ради народних депутатів від 14.10.1993р., який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1. При цьому, як відзначив відповідач 1, земельні ділянки, на яких було розташовано будівлі і споруди, які входили по структурі до майнових паїв, тих же членів КСП, які було визначено у додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю, не були предметом розпаювання.

В подальшому, в 2018 році на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018р., було врегульовано питання колективної власності на землю, який набув чинності 01.01.2019р.

Отже, як зазначив відповідач 1, земельна ділянка, на яку претендує позивач, перебувала у колективній власності, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю серії ХМ №032 від 27.05.1996р. При цьому на Плані зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність, позначено бажане місце розташування земельної ділянки, яка входить у такі межі. Посилаючись на положення ч. 5 ст. 84, 140, п. 21 Перехідних положень Земельного Кодексу України, відповідач 1 відзначив, що право колективної власності, яке не припинено у встановленому законом порядку, вважається дійсним. Тобто, як зазначив відповідач 1, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного Кодексу, ПП «Аграрна компанія 2004» у законний спосіб набуло право власності на будівлі і споруди, шляхом викупу майнових сертифікатів, колишнього КСП «Колос», у їх співвласників - фізичних осіб, які одночасно являлись і співвласниками земель колективної власності, із подальшим виділенням їх в натурі, а отже й правомірно набуло права власності на земельні ділянки, на яких розташовані дані будівлі і споруди.

Враховуючи вищевикладене, відповідач 1 вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У відзиві на позов ТОВ «Поділля Агро Інвест», відповідач 2, вважає, що вимоги позову є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не грунтуються на законі, фактичних обставинах справи, та у зв`язку з тим, що позивачем не доведено факту порушення його прав, відзначивши таке.

Станом на момент набуття чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (01.01.2019р.) власником спірних ділянок було не колективне сільськогосподарське підприємство, сільськогосподарський кооператив, сільськогосподарське акціонерне товариство, а саме ТОВ «Поділля Агро Інвест» як добросовісний набувач, як об`єктів нерухомості, так і земельних ділянок під ними. Як вказує відповідач 2 прокурором не надано суду доказів перебування спірних ділянок в колективній власності будь-якого колективного сільськогосподарського підприємства діючого на момент подання позову або припиненого.

Посилаючись на положення ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідач 2 зазначив, що наявність підстав для представництва має бути обгрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. При цьому, як зазначив відповідач 2, до позовної заяви додано запити Городоцької місцевої прокуратури №1374 вих-19 від 29.03.2019р., №1375 вих-19 від 29.03.2019р., №32-91-171 вих-19 від 25.09.2019р., в яких вказується на виявленні порушення, повідомлення Городоцької місцевої прокуратури 32-814 вих-20 від 30.01.2020р. щодо пред`явлення до суду позову. Зазначені вище листи від імені Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області підписано першим заступником прокурора Р. Олійник. Посилаючись на положення ч. 3 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 12, п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру», відповідач 2 зауважив, що цим законом не передбачено можливості керівника окружної прокуратури делегувати повноваження щодо представництва окружної прокуратури у взаємовідносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 11 цього Закону.

З огляду на викладене, відповідач 2 вважає, що листи прокуратури №1374 вих-19 від 29.03.2019р., №1375 вих-19 від 29.03.2019р., №32-91-171 вих-19 від 25.09.2019р., в яких вказується на виявленні порушення, повідомлення Городоцької місцевої прокуратури 32-814 вих-20 від 30.01.2020р. щодо пред`явлення до суду позову, які адресовані органу державної влади та органу місцевого самоврядування, підписано не уповноваженою особою - першим заступником прокурора Хмельницької області С.Гриценко, адже представництво обласної прокуратури здійснюється керівником обласної прокуратури, а не заступником. Також відповідач 2 зазначив, що листи прокуратури щодо виявлених порушень закону № 05/1 - 112вих-19 від 21.01.2019р., № 05/1-118вих-20 від 27.01.2020р., № 05/1-405вих-20 від 14.04.2020р., які адресовані органам державної влади та лист щодо пред`явлення до суду позову № 05/1-484вих-20 від 13.05.2020р., який адресований органу державної влади, підписано не уповноваженою особою - першим заступником прокурора Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області Р. Олійник, адже представництво місцевої (окружної) прокуратури здійснюється керівником місцевої (окружної) прокуратури, а не першим заступником.

Також, відповідач 2 вважає, що порушено принцип дотримання розумного строку, оскільки в листі № 32-814вих-20 від 30.01.2020р., адресованому голові Сатанівської об`єднаної територіальної громади заступник прокурора повідомляв про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом звернення до господарського суду Хмельницької області із позовом в інтересах держави в особі в особі Сатанівської селищної ради до 1. Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агро Інвест" про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок. Однак, як зауважив відповідач 2, доказів отримання зазначеного листа Сатанівською селищною радою до позовної заяви не надано, тому, як зазначив відповідач 2, не відомо чи Сатанівській селищній раді було відомо про подання позову. Також, як вказує відповідач 2, позов датований 31.01.2020р., тому в даному випадку компетентний орган (селищна рада) було позбавлено можливості вчинити будь-які дії - подати позов, чи заперечити проти подання позову тощо.

При цьому, як стверджує відповідач 2, посилання на бездіяльність Сатанівської селищної ради є передчасним, отже в даному випадку прокурор фактично став альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінив компетентний орган, що суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 26.05.2020р. по справі №912/2385/18). Крім того, відповідач 2 зауважив, що лист Сатанівської селищної ради від 09.07.2019р. №711/02-25/2019 про відмову вживати заходи представницького характеру щодо повернення чотирьох земельних ділянок загальною площею 5,25 га з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022 у власність Сатанівської громади, не може слугувати належним доказом бездіяльності ради, адже предметом позову прокурора є не повернення земельних ділянок у власність Сатанівської громади, а скасування державної реєстрації права приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на земельні ділянки та витребування у ТОВ «Поділля Агро Інвест» земельних ділянок на користь держави в особі Сатанівської селищної ради.

Враховуючи вищевикладене, відповідач 2 у відзиві просить позов залишити без розгляду.

27.10.2020р. відповідачем 2 подано пояснення по справі, в яких відзначено, зокрема про те, що станом на момент набуття чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» 01.01.2019р. власником спірних ділянок було не колективне сільськогосподарське підприємство, сільськогосподарський кооператив, сільськогосподарське акціонерне товариство, а саме ТОВ «Поділля Агро Інвест» як добросовісний набувач, як об`єктів нерухомості, так і земельних ділянок під ними.

При цьому, посилаючись на положення ч.ч. 1, 2 ст. 11 ст. 15, 16, ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 325, ст. 326, ч.ч. 1, 2 ст. 328 прокурором в позовній заяві не доведено, що спірні земельні ділянки мають належати державі Україна на праві державної власності, а також не доведено, що спірні земельні ділянки мають належати до комунальної форми власності, адже прокурором не доведено доказами перебування спірних ділянок в колективній власності будь-якого колективного сільськогосподарського підприємства діючого на момент подання позову або припиненого. З огляду на вказане, відповідач 2 відзначив, що факт порушення інтересів держави Україна в особі Сатанівської селищної ради залишається не доведеним. У поясненнях, поданих 26.11.2020р. відповідач 2 вказує, зокрема на те, що прокурором не доведено факт, що Сатанівська селищна рада є власником спірних земельних ділянок, а лише є посилання на справу № 924/1018/17, як на підставу реєстрації права власності за ПП «Аграрна компанія 2004».

Також, як зазначив відповідач 2, 16.11.2017р. Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області листом №19-22-0.3-9738/2-17 повідомило ПП "Аграрна компанія 2004" про те, що земельні ділянки колективної власності під господарськими будівлями та спорудами паюванню не підлягали і залишилися в колективній власності. Крім того, вказано, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області передає виключно земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або у користування для всіх потреб.

Враховуючи викладене, відповідач 2 також зазначив, що Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області було відмовлено позивачу у задоволенні клопотання щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

При цьому, відповідач 2 зауважив, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 20.09.2018р. у справі №924/1018/17 скасував постанову Рівненського апеляційного господарського суду та направив на новий розгляд в суд першої інстанції.

Однак, відповідач 2 зауважив, що під час нового розгляду справи господарським судом Хмельницької області №924/1018/17, не досліджено всі зібрані у справі докази, не встановлено умови та обсяги прав попередніх власників спірних земельних ділянок та можливість переходу права на зазначені земельні ділянки на підставі статті 377 ЦК України та статті 120 Земельного Кодексу України.

У поясненнях відповідач 2 також зазначив, зокрема, про те, що прокурор в обґрунтування позовних вимог вказує на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (набрав чинності з 01.01.2019р.), а також на те що спірні земельні ділянки перебували до 01.01.2019р. в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства.

Відповідач 2 звертає увагу на те, що до позову прокурором не надано суду доказів перебування спірних ділянок в колективній власності будь-якого колективного сільськогосподарського підприємства, діючого на момент подання позову або припиненого (не надано технічної документації по встановленню та відновленню меж земель колективної власності, державного акта на право колективної власності на землю тощо). Також зазначено, що станом на 01.01.2019р. (дата набуття чинності Закону) спірні земельні ділянки перебували не у колективній власності, а у власності ТОВ «Поділля Агро Інвест».

Крім того, відповідачем 2 зауважено, що в матеріалах справи немає доказів та прокурором не доведено підстав для набуття права власності на спірні земельні ділянки за Сатанівською селищною радою, а є лише посилання на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», без документального підтвердження існування колективної власності або комунальної власності на спірні ділянки.

З огляду на вказане, відповідач 2 вважає, що позов прокурора є передчасним, оскільки не містить правового обгрунтування та не ґрунтується на належних доказах, відтак позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 06.02.2020р. вирішено: прийняти позовну заяву до розгляду; відкрити провадження у справі для її розгляду в порядку загального позовного провадження; зупинити провадження у справі № 924/82/20 до завершення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18 (з опублікуванням повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18).

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 31.08.2020р. постановлено поновити провадження у справі № 924/82/20.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

05.02.2018р. господарським судом Хмельницької області ухвалено рішення по справі № 924/1081/17 за позовом приватного підприємства "Аграрна компанія 2004" с.Попівці, Волочиського району, Хмельницької області до Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, м. Хмельницький за участю прокуратури Хмельницької області м. Хмельницький про визнання права власності на земельні ділянки, відповідно до якого у позові приватного підприємства «Аграрна компанія 2004», с. Попівці, Волочиського району, Хмельницької області до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, м. Хмельницький, за участю прокуратури Хмельницької області про визнання права власності за ПП «Аграрна компанія 2004» на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (для ведення товарно сільськогосподарського виробництва), на яких розташовані господарські будівлі та споруди приватної власності ПП «Аграрна компанія 2004», загальною площею 5,6447 га, відмовлено.

Як вбачається із змісту рішення, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просив визнати за приватним підприємством «Аграрна компанія 2004» право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), на яких розташовані господарські будівлі та споруди приватної власності Приватного підприємства „Аграрна компанія 2004, загальною площею - 5,6447 га, а саме: земельна ділянка площею 2.0000 га, кадастровий номер: :03:004:0019, на якій розташовано - приміщення сторожки, за адресою: вул. Козацька, 50-А, с. Клинове, Городоцький район, Хмельницька область; земельна ділянка площею 2.0000 га, кадастровий номер: :03:004:0004, на якій розташовано приміщення майстерні, за адресою: вул.Козацька, 38-А, с. Клинове, Городоцький район, Хмельницька область; земельна ділянка площею 0.4800 га, кадастровий номер: :03:004:0018, на якій розташовано - приміщення корівника, за адресою: вул. Козацька, 50-Б, с. Клинове, Городоцький район, Хмельницька область; земельна ділянка площею 0.1247га, кадастровий номер: :01:014:1023, на якій розташовано - приміщення вагової, за адресою: вул. Козацька, 43, с. Клинове, Городоцький район, Хмельницька область; земельна ділянка площею 1.0400 га, кадастровий номер: :03:004:0022, на якій розташовано - приміщення комплекс - зернотік, за адресою: вул.Козацька, 50, с. Клинове, Городоцький район, Хмельницька область.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2018р. у справі № 924/1081/17 рішення частково скасовано, резолютивну частину рішення викладено у наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Визнати за ПП "Аграрна компанія 2004" право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, на яких розташовані будівлі та споруди, а саме: на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер: :03:004:0019, на якій розташовано приміщення сторожки, за адресою: вул. Козацька, 50-А, с. Клинове, Городоцький район, Хмельницька область; на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер: :03:004:0004, на якій розташовано приміщення майстерні, за адресою: вул. Козацька, 38-А, с. Клинове, Городоцький район, Хмельницька область; на земельну ділянку площею 0,4800 га, кадастровий номер: :03:004:0018, на якій розташовано приміщення корівника, за адресою: вул. Козацька, 50-Б,с. Клинове, Городоцький район, Хмельницька область; на земельну ділянку площею 1,0400 га, кадастровий номер: :03:004:0022, на якій розташовано приміщення-комплекс зернотік за адресою: вул. Козацька, 50, с. Клинове, Городоцький район, Хмельницька область.

У задоволенні позову до ГУ Держгеокадастру про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1247 га, кадастровий номер: :01:014:1023, на якій розташовано приміщення вагової, за адресою: вул. Козацька, 43, с. Клинове, Городоцький район, Хмельницька область - відмовити."

20.09.2018р. Верховним Судом винесено постанову по справі № 924/1081/17, відповідно до якої постановлено: касаційну скаргу заступника прокурора Рівненської області задовольнити частково; постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.02.2018 у справі № 924/1081/17 скасувати; справу № 924/1081/17 передати на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Відповідно до змісту постанови Верховного Суду встановлено наступне:

« 6.7. Звертаючись із вимогами про визнання права власності на спірні земельні ділянки, позивач зазначав, що ПП "Аграрна компанія 2004" було набуто право власності на нежитлові будівлі та споруди, які належали КСП "Колос", тому враховуючи приписи статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до нього, як нового власника вищезазначеного нерухомого майна, перейшло право на земельні ділянки, на яких розташовано це майно.

Статтею 20 Закону України "Про власність" (чинного на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю від 11.11.1995) суб`єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об`єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об`єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами.

Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

6.12. Оскільки майнові сертифікати визначають лише відсоток кожного члена у всьому майні належному КСП "Колос" (ідеальну долю), судам належало встановити правові підстави виникнення у позивача права власності на нерухоме майно (реальну долю), що знаходиться на спірних земельних ділянках (рішення загальних зборів, акт приймання-передачі, тощо) та чи було саме у власників майнових сертифікатів (фізичних осіб) , які в подальшому придбало ПП "Аграрна компанія 2004", право колективної власності на всю площу земельних ділянок, що знаходяться під нерухомим майном позивача.

6.13. Проте судами попередніх інстанцій умови та обсяги прав попередніх власників зазначених земельних ділянок, а відтак і можливість переходу права на земельні ділянки на підставі статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до позивача не встановлювалися та не можуть бути встановлені судом касаційної інстанції враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції визначені в статті 300 ГПК України», зазначив Верховний Суд.

11.02.2019р. господарським судом Хмельницької області постановлено ухвалу, відповідно до якої прийнято відмову приватного підприємства „Аграрна компанія 2004" від позову у справі № 924/1081/17 та закрито провадження у справі № 924/1081/17.

Вищенаведені обставини встановлені судовими рішеннями у справі № 924/1081/17, наявними у відкритому доступі - у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

20.06.2018р. державним реєстратором Городоцької районної державної адміністрації Хмельницької області зареєстровано право приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на 4 земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 5,52 га з наступними кадастровими номерами: :03:004:0004; :03:004:0018; :03:004:0019; :03:004:0022. Підставою реєстрації права приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на 4 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області стало судове рішення Рівненського апеляційного господарського суду у справі №924/1081/17 від 06.06.2018р., яке було скасоване постановою Верховного Суду від 20.09.2018р. в даній справі (з передачею справи на новий розгляд).

Відповідно до Інформації від 30.01.2020р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також згідно з інформацією від 25.08.2019р. (у тому числі, згідно з документацією з землеустрою) відділу у Городоцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0004 площею 2 га та :03:004:0019 площею 2 га утворено земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0014 площею 4 га, яке здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, розробленої ПП «Хмельницькгеопроект», та 17.12.2018р. приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Желіховською Ю.В. на підставі договору купівлі-продажу №2131 від 17.12.2018р. право власності на новоутворену земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0014 зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест».

Також встановлено, що шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0018 площею 0,48 га, утворено земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0020 площею 0,3945 га, :03:004:0017 площею 0,0855 га, яке здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, розробленої ПП «Хмельницькгеопроект» та 17.12.2018р. приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Желіховською Ю.В. на підставі договорів купівлі-продажу №2141 та №2143 від 17.12.2018р. право власності на новоутворені земельні ділянки зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест».

Крім того, шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0020 площею 0,3945 га, :03:004:0017 площею 0,0855 га утворено земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0026 площею 0,48 га.

Також, шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим, номером :03:004:0022 площею 1,04 га утворено земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0015 площею 0,1467 га, :03:004:0016 площею 0,8933 га, яке здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, розробленої ПП «Хмельницькгеопроект» та 17.12.2018р. приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Желіховською Ю.В. на підставі договорів купівлі-продажу №2135 та №2137 від 17.12.2018р. право власності на новоутворені земельні ділянки зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест». Також, товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест» шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0015 площею 0,1467 га, :03:004:0016 площею 0,8933 га утворено земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0025 площею 1,04 га.

Відповідно до запитів Городоцької місцевої прокуратури №1374 вих-19 від 29.03.2019р., адресованого голові Сатанівської об`єднаної територіальної громади, №1375 вих-19 від 29.03.2019р., адресованого начальнику відділу Держгеокадастру, №32-91-171 вих-19 від 25.09.2019р., адресованого начальнику відділу Держгеокадастру у Городоцькому районі, прокуратурою повідомлено про вивчення питання правомірності набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення та з метою встановлення підстав для вжиття заходів представницького характеру просить надати інформацію щодо оспорюваних земельних ділянок.

У листі Сатанівської селищної ради Городоцького району № 409/02-25/2019 від 12.04.2019р., адресованому директору ПП «Аграрна компанія 2004», селищний голова просить скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 5,25 га, що знаходяться на території Клинівської сільської ради Городоцького району з наступними кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0019, :03:0019, :03:004:0022 для подальшої реєстрації права комунальної власності на них Сатанівською селищною радою.

У відповіді на лист № 146 від 22.04.2019р., адресованій Сатанівському селищному голові Городоцького району Хмельницької області, директор ПП «Аграрна компанія 2004» повідомив про те, що згідно вимог п. 21 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, які вступили в дію з 01.01.2019р. зазначено, що земельна ділянка площею - 0,1247 га, кадастровий номер: :01.014:1023, яка розташована по вул. Козацька, 43, с. Клинове Городоцького району Хмельницької області, до 01.01.2019 року, перебувала у землях колективної власності, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю серія ХМ №0005 від 14.10.1993 року, виданого Клинівською сільською радою народних депутатів для КСП «Колос», реорганізований в ПП «Колос», який згодом було ліквідовано.

Враховуючи вищевказане та те, що дана земельна ділянка у 2019 році переходить у комунальну власність Сатанівської селищної ради, ПП «Аграрна компанія 2004» звернулась до Сатанівської селищної ради із листом від 11.02.2019р. №51/1 щодо укладення договору оренди земельної ділянки із орендною платою - 10% від вартості земельної ділянки.

У вказаному листі було зазначено, що для укладення даного договору із подальшою реєстрацією права оренди селищній раді слід попередньо зареєструвати речове право - право комунальної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При цьому, повідомлено, що додано проект договору оренди землі.

У листі Сатанівської селищної ради №711/02-25/2019 від 09.07.2019р., адресованому керівнику Городоцької місцевої прокуратури, повідомлено про відмову вживати заходи представницького характеру щодо повернення чотирьох земельних ділянок загальною площею 5,25 га з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022 у власність Сатанівської громади та вказано, що Городоцька місцева прокуратура за наявності підстав вправі самостійно вжити заходів представницького характеру.

У листі №32-91-171вих-19 від 25.09.2019р., адресованому першому заступнику керівника Городоцької місцевої прокуратури Р.Олійнику, заступник начальника Відділу у Городоцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомив про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0025 площею 1,04 га утворена 26.04.2019р. шляхом об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0015 та :03:004:0016 площею 0,1467га та 0,8933га.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0026 площею 0,4800 утворена 26.04.2019р. шляхом об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0017 та :03:004:0020 площею 0,3945га та 0,0855га.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0014 площею 4,0000га утворена 31.08.2018р. шляхом об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0004 та :03:004:0019 площею 2,0000 га та 2,0000 га.

У листі № 32-814вих-20 від 30.01.2020р., адресованому голові Сатанівської об`єднаної територіальної громади, заступник прокурора повідомив про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред`явлення до господарського суду Хмельницької області із позовом в інтересах держави в особі в особі Сатанівської селищної ради до 1. Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агро Інвест" про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок.

В матеріалах справи також наявні копії: витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-18881-сг від 22.07.2016р. «Про надання дозволу на розроблення документації землеустрою»; наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-18179-сг від 22.07.2016р. «Про надання дозволу на розроблення документації землеустрою»; наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-18883-сг від 22.07.2016р. «Про надання дозволу на розроблення документації землеустрою»; наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-188877-сг від 22.07.2016р. «Про надання дозволу на розроблення документації землеустрою» тощо.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України вбачається, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 цієї ж статті).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в господарському суді.

Згідно ч. 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч. 4 цієї ж статті).

Частиною 1 статті 55 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Зі змісту п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 вбачається, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 4 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі шляхом звернення до суду.

Поряд з цим судом зазначається, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 587/430/16-ц від 26 червня 2019 року прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває права на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі "Менчинська проти Росії" (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 визначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 визначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Тобто, Великою Палатою Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 підтверджено, що невжиття компетентним органом протягом розумного строку після отримання повідомлення від прокуратури заходів щодо самостійного подання позову, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу, та є самостійною підставою для представництва прокурор інтересів держави і суспільства відповідно статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Як вказано у позові, ПП «Аграрна компанія 2004» неправомірно набуло право приватної власності на 4 земельних ділянки загальною площею 5,52 га, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999р. № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловлено позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018р. зі справи №806/1000/17 та від 08.02.2019р. №915/20/18).

Суд погоджується з доводами покуратури стосовно того, що в контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод, а також інтересів місцевого самоврядування, що не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання.

Враховуючи те, що на сьогодні Сатанівська селищна рада позбавлена права передачі земельних ділянок в оренду та отримувати відповідні надходження до місцевого бюджету, зазначений позов пред`являється в інтересах держави в особі зазначеної селищної ради, вказав прокурор.

Окрім цього, як зазначив прокурор, протиправне набуття права власності на спірні земельні ділянки грубо порушує інтереси держави в особі Сатанівської селищної ради, вказав прокурор.

Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що Сатанівська селищна рада відмовилась вживати заходів представницького характеру у спірних правовідносинах, що підтверджується листом Сатанівської селищної ради від 09.07.2019р. №711/02-25/2019, наданого на запит Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області, наявні підстави для пред`явлення цього позову прокурором, що визначені ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Судом при вирішенні спору враховується, що стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004р. категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

За таких обставин, суд вважає доведеними обставини щодо наявності підстав для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави в особі Сатанівської селищної ради.

Щодо тверджень про те, що позовна заява підписана неуповноваженою особою, то така позиція судом не приймається до уваги, враховуючи при цьому, що питання представництва прокурором інтересів держави в суді (функція, підстави, повноваження, порядок тощо) регулюються Конституцією України, Господарським процесуальним кодексом України, Законом України "Про прокуратуру", наказом Генерального прокурора України № 186 від 21.09.2018р. "Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень", при цьому судом береться до уваги, зокрема, положення ч. 1 ст. 24 Закону України "Про прокуратуру", який є спеціальним законом у даному випадку, та надає заступнику керівника прокуратури право подання позовної заяви, у т.ч. в порядку господарського судочинства.

Відтак, підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Судом відзначається, що згідно із ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 325 Цивільного кодексу України встановлено, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно із ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Судом відзначається, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі №183/1617/16).

Як передбачено ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частиною 2 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Земельного кодексу України юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного Кодексу України виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових, прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, відповідно до статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Судом з`ясовано, що підставою реєстрації права приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на 4 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області стало судове рішення Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 924/1081/17 від 06.06.2018р., яке було скасоване постановою Верховного Суду від 20.09.2018р. у справі № 924/1081/17 (з передачею справи на новий розгляд).

Як відзначено у вищевказаній постанові Верховного Суду від 20.09.2018р. у справі № 924/1081/17, статтею 20 Закону України "Про власність" (чинного на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю від 11.11.1995) суб`єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об`єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об`єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Оскільки майнові сертифікати визначають лише відсоток кожного члена у всьому майні належному КСП "Колос" (ідеальну долю), судам належало встановити правові підстави виникнення у позивача права власності на нерухоме майно (реальну долю), що знаходиться на спірних земельних ділянках (рішення загальних зборів, акт приймання-передачі, тощо) та чи було саме у власників майнових сертифікатів (фізичних осіб), які в подальшому придбало ПП "Аграрна компанія 2004", право колективної власності на всю площу земельних ділянок, що знаходяться під нерухомим майном позивача. Проте судами умови та обсяги прав попередніх власників зазначених земельних ділянок, а відтак і можливість переходу права на земельні ділянки на підставі статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до позивача не встановлено, вказано Верховним Судом.

Відтак, Верховним Судом відзначено недоведеність як наявності у приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» підстав для виникнення у нього права власності на нерухоме майно (реальну частку), що знаходиться на спірних земельних ділянках, так і можливості переходу права на земельні ділянки на підставі статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України.

Крім того, при вирішенні спору судом зауважується, що згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (Закон доповнено статтею 141 згідно із Законом № 2498-VIII від 10.07.2018р., що набрав чинності 01.01.2019р.) у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню, до 1 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначеному законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю). Організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані.

З метою інформування осіб, зазначених у частині першій цієї статті, про проведення розподілу земель, що залишилися у колективній власності, сільська, селищна, міська рада розміщує у загальнодоступних місцях відповідних населених пунктів, публікує у друкованих засобах масової інформації районної державної адміністрації або районної ради та оприлюднює на власному офіційному веб-сайті (за наявності) оголошення про проведення зборів осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю). В оголошенні повідомляються: мета, дата, місце і час проведення зборів; прізвище, номер службового телефону особи, в якої можна отримати інформацію щодо проведення зборів. Розподіл земельних ділянок проводиться за умови реєстрації більшості осіб, визначених в абзацах другому - четвертому частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю). Збори веде сільський, селищний, міський голова або уповноважена відповідною радою особа.

Землі, зазначені у частині четвертій статті 7 цього Закону, які залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності територіальної громади, на території якої вони розташовані. Сільськогосподарські угіддя, які підлягали паюванню, однак не були передані до приватної, державної або комунальної власності у порядку, визначеному законом, за рішенням зборів осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), можуть бути розпайовані у порядку, встановленому цим Законом. У разі якщо земельні ділянки, зазначені у частинах сьомій - восьмій цієї статті, не були сформовані як об`єкти цивільних прав, їх формування може здійснюватися за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель. Визначення меж земельних ділянок, зазначених у абзаці дев`ятому частини четвертої статті 7 цього Закону, здійснюється з урахуванням будівельних норм, державних стандартів і норм.

За результатами розподілу оформляється протокол, що підписується особами, які брали участь у зборах, головуючим та секретарем зборів. До протоколу додається список реєстрації учасників зборів, засвідчений їхніми підписами. Кожен аркуш зазначеного списку підписується головуючим та секретарем зборів і скріплюється печаткою сільської, селищної, міської ради. Секретар зборів у дводенний строк після закінчення зборів подає протокол сільській, селищній, міській раді. Після отримання протоколу зборів сільська, селищна, міська рада протягом місяця приймає рішення про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок та прийняття у комунальну власність відповідних земель. Це рішення та протокол зборів є підставою для державної реєстрації права власності територіальної громади та/або громадян на відповідні земельні ділянки.

До державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що залишилися у колективній власності, сільська, селищна, міська рада може надати такі земельні ділянки в оренду на строк до державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди землі колективної власності, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору оренди до дня збирання врожаю.

Передача в оренду земельних ділянок під польовими дорогами, запроектованими для доступу до земельних ділянок у масиві земель сільськогосподарського призначення, що залишилися у колективній власності, здійснюється з урахуванням вимог, визначених частиною п`ятою статті 371 Земельного кодексу України. Розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, має бути здійснений до 1 січня 2025 року. У разі якщо до 1 січня 2025 року протокол про розподіл земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між особами, визначеними абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), не оформлений у порядку, визначеному цією статтею, та не поданий на затвердження органу місцевого самоврядування, вважається, що суб`єкти права колективної власності відмовилися від права колективної власності на землю, а зазначені землі (крім невитребуваних часток (паїв) і сформованих за їх рахунок земельних ділянок, а також нерозподілених земельних ділянок) передаються у комунальну власність в порядку визнання майна безхазяйним.

Крім того, відповідно до п.21 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (розділ X доповнено пунктом 21 згідно із Законом № 2498-VIII від 10.07.2018р., що набрав чинності 01.01.2019р.) з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Також, як передбачено ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено судом, 20.06.2018р. зареєстровано право приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на 4 земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 5,52 га з наступними кадастровими номерами: :03:004:0004; :03:004:0018; :03:004:0019; :03:004:0022. Підставою реєстрації права приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на 4 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області стало судове рішення Рівненського апеляційного господарського суду у справі №924/1081/17 від 06.06.2018р., яке було скасоване постановою Верховного Суду від 20.09.2018р. в даній справі (з передачею справи на новий розгляд).

Відповідно до Інформації від 30.01.2020р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також згідно з інформацією від 25.08.2019р. (у тому числі, згідно з документацією з землеустрою) відділу у Городоцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0004 площею 2 га та :03:004:0019 площею 2 га утворено земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0014 площею 4 га, яке здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, розробленої ПП «Хмельницькгеопроект», та 17.12.2018р. приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Желіховською Ю.В. на підставі договору купівлі-продажу №2131 від 17.12.2018р. право власності на новоутворену земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0014 зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест».

Також встановлено, що шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0018 площею 0,48 га, утворено земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0020 площею 0,3945 га, :03:004:0017 площею 0,0855 га, яке здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, розробленої ПП «Хмельницькгеопроект» та 17.12.2018р. приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Желіховською Ю.В. на підставі договорів купівлі-продажу №2141 та №2143 від 17.12.2018р. право власності на новоутворені земельні ділянки зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест».

Крім того, шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0020 площею 0,3945 га, :03:004:0017 площею 0,0855 га утворено земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0026 площею 0,48 га.

Також, шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим, номером :03:004:0022 площею 1,04 га утворено земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0015 площею 0,1467 га, :03:004:0016 площею 0,8933 га, яке здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, розробленої ПП «Хмельницькгеопроект» та 17.12.2018р. приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Желіховською Ю.В. на підставі договорів купівлі-продажу №2135 та №2137 від 17.12.2018р. право власності на новоутворені земельні ділянки зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест». Також, товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест» шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0015 площею 0,1467 га, :03:004:0016 площею 0,8933 га утворено земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0025 площею 1,04 га.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені мотиви, положення законодавства, зважаючи на те, що підставою реєстрації права приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на 4 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області, стало судове рішення (постанова) Рівненського апеляційного господарського суду у справі №924/1081/17 від 06.06.2018р., яке було скасоване постановою Верховного Суду від 20.09.2018р. в даній справі, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги, відтак, слід скасувати державну реєстрацію права приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на 4 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області та, як наслідок, витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест» на користь Сатанівської територіальної громади в особі Сатанівської селищної ради земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0014, :03:004:0026, :03:004:0025 в координатах, межах та конфігурації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області та були зареєстровані приватним підприємством «Аграрна компанія 2004» на праві власності на підставі судового рішення Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 924/1081/17 від 06.06.2018р. (адже реєстрація вищевказаних земельних ділянок за товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест» в координатах, межах та конфігурації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022 була би неможливою за відсутності реєстрації права приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» на 4 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022 на підставі судового рішення Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 924/1081/17 від 06.06.2018р., яке було скасоване постановою Верховного Суду від 20.09.2018р.).

Судом також враховується, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений законодавством спосіб (правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 367/2022/15-ц від 29.05.2019р.).

При цьому, судом взято до уваги, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004р. зазначив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес»; при цьому, відповідачами не спростовано доводи прокуратури стосовно необхідності захисту інтересів держави в особі Сатанівської селищної ради, наведені в обгрунтування здійснення представницьких функцій в даній справі органами прокуратури. Крім того, судом враховано, що у постанові від 20.09.2018р. у справі № 924/1081/17 Верховним Судом відзначено недоведеність як наявності у приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» підстав для виникнення у нього права власності на нерухоме майно (реальну частку), що знаходиться на спірних земельних ділянках, так і можливості переходу права на земельні ділянки на підставі статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України.

Також судом при вирішенні спору взято до уваги, що у справі «Трофимчук проти України» Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін; Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Враховуючи вищевикладене, встановлені судом обставини та наведені положення законодавства, незалежно від змісту інших доводів учасників процесу, позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову судові витрати покладаються на відповідачів, виходячи зі змісту позовних вимог, заявлених до кожного з них. Повний текст рішення (враховуючи зміст положень ст.233 ГПК України), остаточно складено у 10-ий робочий день після оголошення вступної та резолютивної частин рішення, тобто 15.01.2021р.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 130, 185, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права приватної власності приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» (Хмельницька область, Волочиський район, село Попівці, вул. Шкільна, буд. 34 А, ідентифікаційний код 33007579) на 4 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області.

Витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест» (Хмельницька область, Хмельницький район, село Гвардійське, вул. Молодіжна, буд. 1, ідентифікаційний номер 40176035) на користь Сатанівської територіальної громади в особі Сатанівської селищної ради (Хмельницька область, Городоцький район, селище міського типу Сатанів, вул. Бузкова, буд. 135Ж, ідентифікаційний код 04406118) земельні ділянки з кадастровими номерами :03:004:0014, :03:004:0026, :03:004:0025 в координатах, межах та конфігурації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0004, :03:004:0018, :03:004:0019, :03:004:0022, що розташовані на території Сатанівської селищної ради Хмельницької області та були зареєстровані приватним підприємством «Аграрна компанія 2004» на праві власності на підставі судового рішення Рівненського апеляційного господарського суду у справі № 924/1081/17 від 06.06.2018р.

Видати наказ.

Стягнути з приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» (Хмельницька область, Волочиський район, село Попівці, вул. Шкільна, буд. 34 А, ідентифікаційний код 33007579) на користь Хмельницької обласної прокуратури (м. Хмельницький, провулок Військоматський, 3, ідентифікаційний код 02911102) 2102 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агро Інвест» (Хмельницька область, Хмельницький район, село Гвардійське, вул. Молодіжна, буд. 1, ідентифікаційний номер 40176035) на користь Хмельницької обласної прокуратури (м. Хмельницький, провулок Військоматський, 3, ідентифікаційний код 02911102) 4968 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п. 4 розділу X "Прикінцеві положення", пп. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України. Повний текст рішення (враховуючи зміст положень ст.233 ГПК України) складено 15.01.2021р.

Суддя М.В. Смаровоз