ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 914/2173/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Міщенка І. С., Сухового В. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Малого приватного підприємства Фірми «Ерідон» - Боровика Б. М.,

Нерода В. Ю.,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислове підприємство ?Львівське?» - Кикіш С. - М. Р., Лукошкіної Ю. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Малого приватного підприємства Фірми «Ерідон»

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020

(у складі колегії суддів: Кордюк Г. Т. (головуючий), Кравчук Н. М.,

Плотніцький Б. Д.)

та рішення Господарського суду Львівської області від 02.03.2020

(суддя Артимович В. М.) в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу

у справі № 914/2173/19

за позовом Малого приватного підприємства Фірми «Ерідон»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислове підприємство ?Львівське?»

про стягнення 13 827 830,18 грн,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Мале приватне підприємство Фірма «Ерідон» (далі - позивач, МПП Фірма «Ерідон») звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом (з урахуванням заяви від 26.12.2019 про уточнення позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислове підприємство ?Львівське?» (далі - відповідач, ТОВ «АПП ?Львівське?»), в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 13 827 830,18 грн, з яких 6 913 915,09 грн пені та 6 913 915,09 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ТОВ «АПП ?Львівське?» умов договору поставки урожаю від 28.03.2018 № 356/18/230 яч та поставкою відповідачем ячменю (далі - товар) в меншій кількості, ніж це було передбачено умовами договору, що є підставою для сплати відповідачем позивачу 6 913 915,09 грн пені за період з 06.10.2018 по 26.09.2019 відповідно до п. 8.2 договору, та сплати 6 913 915,09 грн штрафу, що становить 20 % від вартості непоставленого товару, відповідно до п. 8.3 договору.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.03.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив зобов`язання щодо поставки обумовленої договором кількості товару у встановлений строк через несприятливі погодні умови протягом 2018 року, які призвели до недостатньої кількості врожаю зернової культури, яка є предметом договору.

Вказані обставини суд першої інстанції розцінив як форс-мажорні, та зазначив, що відсутність на їх підтвердження відповідного документа Торгово-промислової палати України зумовлена тим, що погодні умови у 2018 році не спричинили неможливості повного невиконання відповідачем обов`язку щодо вирощення та поставки товару.

Західний апеляційний господарський суд, переглянувши рішення суду першої інстанції від 02.03.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми штрафу за порушення умов договору (в межах доводів та вимог апеляційної скарги МПП Фірми «Ерідон»), постановою від 30.07.2020 залишив рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що обставини (несприятливі погодні умови протягом 2018 року), які унеможливили виконання відповідачем умов договору в частині поставки кількості товару у повному обсязі, не розцінюються судом як форс-мажорні. Разом з тим відповідач звільняється від сплати штрафу у зв`язку з відсутністю в його діях вини та протиправної поведінки.

Не погоджуючись з судовим рішеннями в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу, у жовтні 2020 року МПП Фірма «Ерідон» подало до Касаційного господарського суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та наявність випадків, передбачених п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просило скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 та рішення Господарського суду Львівської області від 02.03.2020 в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення штрафу, постановити нове рішення у цій частині про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 6 913 915,09 грн штрафу, що становить 20 % від вартості непоставленого товару.

Одночасно у касаційній скарзі позивач, зазначивши орієнтовний розрахунок судових витрат у зв`язку з поданням касаційної скарги: судовий збір - 207 417,46 грн, витрати на правничу допомогу - 30 000,00 грн, просив судові витрати, пов`язані з розглядом касаційної скарги МПП Фірми «Ерідон» покласти на відповідача.

Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2020 відкрито касаційне провадження у справі №914/2173/19 з підстав, передбачених п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено касаційну скаргу МПП Фірми «Ерідон» до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.11.2020.

18.11.2020 від ТОВ «АПП ?Львівське?» на електронну адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу МПП Фірми «Ерідон», підписаний представником відповідача з накладанням ЕЦП, в якому відповідач заперечив щодо наявності підстави оскарження судових рішень, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, про що зазначено позивачем в касаційній скарзі, та заперечив доводи касаційної скарги по суті спору, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Також у відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначив, що буде заявляти про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу за результатами касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, вказавши, що орієнтовний розмір таких витрат не буде перевищувати 50 000,00 грн, однак повний та точний розрахунок судових витрат на правничу допомогу буде надано до Верховного Суду по факту їх понесення.

Окрім того, відповідач у відзиві заявив клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке Судом задоволено, про що винесено ухвалу від 23.11.2020.

20.11.2020 ТОВ «АПП ?Львівське?» подало до Верховного Суду ще один відзив на касаційну скаргу МПП Фірми «Ерідон» (направлений поштою 18.11.2020), за підписом керівника відповідача, зміст та вимоги якого є аналогічними змісту та вимогам відзиву на касаційну скаргу, поданого представником відповідача 18.11.2020.

24.11.2020 від ТОВ «АПП ?Львівське?» на електронну адресу Верховного Суду надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 25.11.2020, не в режимі відеоконференції, оскільки ТОВ «АПП ?Львівське?» забезпечить явку представника в судове засідання у приміщенні Касаційного господарського суду.

24.11.2020 від представника МПП Фірми «Ерідон» Боровика Б. М. на електронну адресу Верховного Суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що останній бажає взяти участь в судовому засіданні, але не може з`явитися в судове засідання, призначене на 25.11.2020, оскільки 18.11.2020 ним отримано позитивний результат дослідження на ПЛР тест на COVID-19, через що представник перебуває на самоізоляції. На підтвердження вказаних обставин представником надано відповідні документи.

Ухвалою Верховного Суду від 25.11.2020 (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 30.11.2020 про виправлення описки) відкладено розгляд касаційної скарги МПП Фірми «Ерідон» на 16.12.2020.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.03.2018 між ТОВ «АПП ?Львівське?» (постачальник) та МПП Фірмою «Ерідон» (покупець) укладено договір поставки урожаю № 356/18/230 яч (далі - договір поставки урожаю), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплати ячмінь для кормових цілей українського походження врожаю 2018 року (фуражний ячмінь) та/або ячмінь для пивоваріння українського походження врожаю 2018 року (пивоварний ячмінь) сорту «Гладіс», який вирощений на земельних ділянках, площею 1 359 га, що орендуються постачальником.

У договорі поставки урожаю сторони передбачили, зокрема, такі умови:

кількість товару, що буде поставлений постачальником покупцю становитиме 8 500 тонн +/- 5 % за погодженням між сторонами. Співвідношення фуражного ячменю та пивоварного ячменю в загальній кількості поставленого товару визначається на підставі фактичних якісних показників товару, зібраного на земельних ділянках (п.1.2);

постачальник зобов`язаний поставити покупцю товар з 15.07.2018 по 05.10.2018 в суворій відповідності до письмового дозволу терміналу або порту, наданого покупцем (п. 2.5);

поставка всього обсягу товару вважається виконаною з дати отримання покупцем останньої партії товару від його загальної кількості, зазначеної в п. 1.2 договору (п.2.7);

ціна фуражного ячменю становить 5 997,83 грн з ПДВ за тонну, що еквівалентно 228 доларів США, без ПДВ - 4 998, 19 грн за тонну. Ціна пивоварного ячменю становить 6313,50 грн з ПДВ за тонну, що еквівалентно 240 доларів США, без ПДВ - 5 261,25 грн за тонну (п. 5.1);

за порушення постачальником строків поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день такого порушення (п. 8.2);

у разі, якщо поставка товару покупцеві була здійснена пізніше строків, вказаних у п.2.5 договору, постачальник оплачує покупцеві неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості невчасно поставленого товару за кожен день прострочення від загальної вартості непоставленого товару, а у випадку, якщо прострочення поставки перевищує 6 календарних днів, покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання цього договору, при цьому постачальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленого товару (п. 8.3);

у випадку настання форс-мажорних обставин, строки виконання зобов`язання за цим договором продовжуються відповідно до часу, протягом якого діють зазначені обставини (п. 9.1);

договір діє до 31.12.2018, а у випадку невиконання однією зі сторін своїх зобов`язань у повному обсязі, термін дії договору продовжується до повного виконання такою стороною своїх зобов`язань (п. 10.1).

01.10.2018 відповідач надіслав позивачу лист № 103, в якому зазначив, що через несприятливі погодні умови у травні-червні 2018 року та незважаючи на вжиті відповідачем заходи, ТОВ «АПП ?Львівське?» зазнало великих втрат урожаю ячменю, та просив розглянути можливість внесення змін щодо строків та об`ємів поставки товару за договором поставки урожаю, а саме: відповідач зобов`язується до 01.11.2018 передати у власність позивача ячмінь українського походження врожаю 2018 року для кормових цілей у кількості 5 000 тонн +/- 5 %, ще 3 500 тонн +/- 5 % ячменю українського походження врожаю 2019 року відповідач зобов`язується передати до 15.09.2019.

02.11.2018 ТОВ «АПП ?Львівське?» надіслано позивачу лист-підтвердження №120, у якому відповідач підтвердив реальність угоди щодо продажу товару: ячмінь фуражний 3 класу врожаю 2018 року у кількості 5 000,000 тонн +/- 5 %, який був вирощений на власних полях у 2018 році, для МПП Фірми «Ерідон». В даному листі відповідач надав згоду на перевірку реальності даної угоди та погодився надати за запитом МПП Фірми «Ерідон» всі підтверджуючі документи щодо даної угоди.

Суди також встановили, що у період з 15.10.2018 по 02.12.2018 відповідач поставив позивачу ячмінь фуражний 3 класу урожаю 2018 року у загальній кількості 3 118,600 тонн.

27.11.2018 позивач направив відповідачу претензію № 2497, в якій повідомив про відмову МПП Фірми «Ерідон» від подальшого виконання договору поставки урожаю та просив сплатити 6 820 615,88 грн штрафу, що становить 20 % від вартості непоставленого товару у кількості 5 381,200 тонн, відповідно до п. 8.3 договору.

03.09.2019 позивач повторно надіслав відповідачу повідомлення-вимогу №03/09-2019, де зазначив про відмову від подальшого виконання договору щодо отримання непоставленої кількості товару (5 381,200 тонн ячменю) та вимагав сплатити 6 199 201,80 грн штрафу за непоставлену кількість товару, відповідно до п. 8.3 договору.

Посилаючись на неналежне виконання ТОВ «АПП ?Львівське?» умов договору поставки урожаю, що полягає у непоставці відповідачем товару (ячменю) у кількості, обумовленій п. 1.2 договору, МПП Фірма «Ерідон» звернулось до господарського суду з позовом, в якому окрім вимог про стягнення з відповідача 6 913 915,09 грн пені відповідно до п. 8.2 договору, просило також стягнути 6 913 915,09 грн штрафу, що становить 20 % від вартості непоставленого товару у кількості 5 381,400 тонн, відповідно до п. 8.3 договору.

Господарський суд Львівської області та Західний апеляційний господарський суд дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених МПП Фірмою «Ерідон» позовний вимог.

Рішення Господарського суду Львівської області від 02.03.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу МПП Фірма «Ерідон» оскаржило з підстав, передбачених п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

У поданій касаційній скарзі МПП Фірма «Ерідон» посилається на неправильне застосування судами ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не застосування ч. 1, 3 ст. 550, ч. 1, 2 ст. 617 ЦК України, ч. 1, 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та не застосування положень Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», а також на порушення норм ст. 76, 77, 79, 86 ГПК України.

Обґрунтовуючи наявність передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підстави касаційного оскарження судових рішень в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу, скаржник зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанції у справі № 914/2173/19, яка розглядається, суперечать правовим висновкам щодо відповідальності сільськогосподарських виробників за непоставку сільськогосподарської продукції у зв`язку з несприятливими погодними умовами, наведених у постановах Вищого господарського суду України від 24.10.2006 у справі № 11/90/06, від 16.09.2009 у справі № 12/25-09, від 11.12.2014 у справі № 907/471/14, від 20.01.2016 у справі № 908/3946/15, від 17.01.2017 у справі №924/473/16, у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у постановах Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 у справі № 927/247/19 та Південного-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 у справі № 923/172/19, у постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 3-216гс15, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.04.2018 у справі № 909/965/16, від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17, від 15.08.2018 у справі № 910/11049/17, від 14.01.2020 у справі № 916/2640/17 та від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.

Також МПП Фірма «Ерідон», посилаючись на наявність підстави оскарження судових рішень в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України (саме на нього посилається скаржник), зазначило, що:

суди дійшли висновку про звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання на підставі неналежних доказів, оскільки єдиним належним доказом підтвердження існування форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України;

взявши до уваги обумовлену сторонами у договорі поставки урожаю площу земельних ділянок, на яких відповідач зобов`язався виростити ячмінь для позивача (1 359 га), та дані відповідача про середню врожайність ячменю у 2018 році у кількості 3,8 тонн на 1 га, суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив посилання позивача на те, що відповідачем з врахуванням обставин несприятливих погодних умов у 2018 році було вирощено урожай ячменю на 2 045,600 тонн більше від фактично поставленого позивачу обсягу зерна (3 118,600 тонн), тому відповідач з власної волі та без впливу стороннього фактору не поставив позивачу 2 045,600 тонн вирощеного за договором товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зі змісту п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України слідує, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування саме судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (п. 1); якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу (п. 4).

При цьому ч. 3 ст. 310 ГПК України встановлює, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення судом норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (п. 4 ч. 3 ст. 310 цього Кодексу).

Таким чином, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в межах доводів та вимог касаційної скарги МПП Фірми «Ерідон», які стали підставами для відкриття касаційного провадження.

Частиною 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Питання права касаційного оскарження урегульовано ст. 287 ГПК України, ч. 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.

Такі процесуальні обмеження щодо касаційного оскарження судових рішень не суперечать положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, і відповідають практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden»).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Перевіривши у межах доводів та вимог касаційної скарги наявність підстави касаційного оскарження судових рішень у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, про що зазначено у поданій касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України вбачається, що оскарження судових рішень може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Посилання МПП Фірми «Ерідон» у касаційній скарзі на постанови Вищого господарського суду України (у справі № 11/90/06, у справі № 12/25-09, у справі №907/471/14, у справі № 908/3946/15, у справі № 924/473/16), на постанову пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» та на постанови апеляційних судів (у справі №927/247/19, у справі № 923/172/19) не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки постанови вказаних судів не є тими судовими рішеннями, невідповідність висновкам яких щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, є підставою касаційного оскарження, передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

У справі № 914/2173/19, яка розглядається, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми штрафу за порушення умов договору поставки урожаю від 28.03.2018 № 356/18/230 яч.

При цьому апеляційний господарський суд встановив відсутність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання відповідачем умов договору поставки урожаю в частині поставки кількості товару в обумовленому договором обсязі, але дійшов висновку про звільнення відповідача від сплати штрафу у зв`язку з відсутністю в його діях вини та протиправної поведінки.

У справах № 910/11049/18 та № 918/289/19, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду при вирішенні спору про стягнення пені за порушення умов державного контракту (постанова від 15.08.2018 у справі № 910/11049/18) та при вирішенні спору про стягнення неустойки за порушення умов договору купівлі-продажу (постанова від 26.05.2020 у справі № 918/289/19) виходив з обставин існування форс-мажорних обставин.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у справі № 927/1091/17 (постанова від 10.07.2018) при вирішенні спору про стягнення пені, штрафу та процентів за користування чужими грошовими коштами виходив з недоведеності поданими доказами форс-мажорних обставин.

Верховний Суд України у справі № 3-216гс15 (постанова від 10.06.2015) при вирішенні позовних вимог про звільнення від відповідальності за кредитним договором навів правову позицію, згідної якої окупація території АР Крим Російською Федерацією та пов`язана із цим неможливість позивачем здійснювати господарську діяльність на окупованій території не є форс-мажорними обставинами та підставою для задоволення заявлених позовних вимог.

У справі № 909/965/16 за позовом про стягнення коштів за договором купівлі-продажу природного газу (постанова від 20.04.2018) предметом розгляду Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду було питання наявності підстав для зупинення провадження у справі № 909/965/16 до розгляду іншої справи № 910/14460/17 за позовом про стягнення компенсації за завдану шкоду незаконними діями органів державної влади внаслідок прийняття незаконного нормативного акта.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у справі № 916/2640/17 (постанова від 14.01.2020) при вирішенні основних та зустрічних позовних вимог про стягнення сум за договором підряду зазначив про необхідність при вирішенні спору щодо дійсної вартості виконаних робіт враховувати висновок експерта в сукупності з іншими доказами у справі.

Отже, аналіз висновків, зроблених Західним апеляційним господарським судом у постанові від 30.07.2020 у справі № 914/2173/19, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах у справах № 3-216гс15, № 910/11049/18, № 918/289/19, № 927/1091/17, №909/965/16, № 916/2640/17, на які посилається МПП Фірма «Ерідон» у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших предмета та підстав позову, фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстав вважати правовідносини у цих справах подібними.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції на підставі п. 5 ч. 1 ст.296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 914/2173/19 за касаційною скаргою МПП Фірми «Ерідон» в частині підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Перевіривши у межах доводів та вимог касаційної скарги наявність підстави касаційного оскарження судових рішень у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, щодо скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України (саме на нього посилається скаржник), Верховний Суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1998 та у справі «Тейшейра ді Кастру проти Португалії» від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Посилання МПП Фірми «Ерідон» в касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм ст. 76, 77 ГПК України, оскільки допустимим доказом дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) в силу ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» є сертифікат Торгово-промислової палати України, не заслуговують на увагу, адже апеляційний господарський суд у справі №914/2173/19, яка розглядається, до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення штрафу дійшов не у зв`язку з встановленням форс-мажорних обставин, а у зв`язку з відсутністю у діях відповідача вини та протиправної поведінки.

Надавши оцінку доводам позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідач міг поставити позивачу ще 2 489,9 тонн товару, однак за інформацією працівників відповідача цей обсяг товару було відчужено ТОВ «АПП ?Львівське?» на користь інших суб`єктів господарювання, суд апеляційної інстанції у постанові від 30.07.2020 у справі, яка розглядається, зробив висновок про відхилення таких аргументів з огляду на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних фактів.

Доводи касаційної скарги МПП Фірми «Ерідон» про порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права при оцінці доказів, наданих на підтвердження факту вирощення відповідачем урожаю на 2 045,60 тонн більше від фактично поставленого обсягу товару не містять аргументів про недопустимість доказів, що є підставою для касаційного оскарження, передбаченою п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, та фактично зводяться до незгоди з оцінкою цих доказів судом апеляційної інстанції та є проханням про переоцінку таких доказів.

Проте, згідно з вимогами ч. 2 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, в ході здійснення касаційного провадження у даній справі не підтвердилися доводи скаржника про те, що суд встановив обставини, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а тому не підтверджується у даному випадку і підстава касаційного оскарження, що визначена п. 4 ч. 2 ст.287 ГПК України, щодо оскарження судових рішень з підстави, передбаченої п. 4 ч. 3 ст. 310 ГПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги МПП Фірми «Ерідон» про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, Касаційний господарський суд, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, вважає відсутніми підстави для скасування чи зміни постанови Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 та рішення Господарського суду Львівської області від 02.03.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу.

Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст.129 ГПК України).

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 914/2173/19 за касаційною скаргою Малого приватного підприємства Фірми «Ерідон» в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. Касаційну скаргу Малого приватного підприємства Фірми «Ерідон» в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 та рішення Господарського суду Львівської області від 02.03.2020 у справі № 914/2173/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено та підписано у розумний строк з урахуванням перебування судді Міщенка І. С. на лікарняному.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: І. С. Міщенко

В. Г. Суховий