ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1465/19

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Манілець А.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу:

за позовом фізичної особи - підприємця Кравченка Івана Івановича, м. Київ,

до відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електричні мережі» в особі Києво-Святошинського районного підрозділу, м Вишневе Києво-Святошинського району Київської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні

відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна

Енергопостачальна Компанія», м. Вишневе Києво-Святошинського

району Київської області,

про скасування дебіторської заборгованості за неспожиту електричну енергію

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Шматко В.О., адвокат, довіреність від 24.02.2020 №209;

від третьої особи: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - фізична особа - підприємець Кравченко Іван Іванович, м. Київ (далі по тексту - ФОП Кравченко І.І.), звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 11.06.2019 до відповідача - Києво-Святошинського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго", м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна ЕК», м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, в якому просить суд:

прийняти рішення, яким скасувати незаконне нарахування дебіторської заборгованості за неспожиту електричну енергію споживачу - ФОП Кравченку І.І. перед Києво-Святошинським районним підрозділом ПрАТ «Київобленерго» згідно Договору № від 04.09.2008 про постачання електричної енергії за період з листопада 2017 по квітень 2019 на загальну суму 141 903,85 грн.

Позов обгрунтований тим, що позивач подав звіт про спожиту електроенергію до Києво-Святошинського РП ПрАТ «Київобленерго», що підтверджується Актом прийняття-передавання електроенергії за травень 2018 в кількості 947 кВт/год. В цей же день позивач особисто отримав рахунок-фактуру за спожиту електроенергію за травень 2018, у якому було нараховано суму до сплати 120706,22 грн. Разом із рахунком позивачу було вручено повідомлення від 01.06.2018 про припинення подачі електроенергії з 12.06.2018 у разі несплати заборгованості.

Вважаючи нарахування заборгованості незаконним, позивач звернувся з позовом до Святошинського районного суду про скасування необґрунтованого нарахування за неспожиту електроенергію. Ухвалою від 29.05.2019 провадження у справі Святошинським районним судом було закрито.

Позивач (споживач) твердить, що під час подання звіту за використану електроенергію за листопад 2017 споживач отримав від відповідача (постачальника) рахунок від 17.11.2017 на сплату за електроенергію у листопаді 2017 та рахунок авансового платежу в сумі 2230,42 грн. за січень 2018 разом із попередженням про припинення постачання електроенергії у разі несплати авансового платежу. Через відсутність виробничої діяльності споживач не сплатив авансовий платіж за січень 2018. Однак, постачальник, всупереч попередженню та пункту 7.3 розділу 7 договору не припинив постачання електроенергії та щомісячно здійснював нарахування споживачу дебіторської заборгованості за неспожиту електроенергію.

З 01.01.2019 позивач змінив постачальника на товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна ЕК». Однак, попередній постачальник ПрАТ «Київобленерго» продовжує щомісячно нараховувати дебіторську заборгованість за неспожиту електроенергію. Таким чином 15.04.2019 відповідач надав позивачу рахунок-фактуру, у якому нарахована дебіторська заборгованість за неспожиту електроенергію в сумі 141 903,85 грн.

Вважаючи такі нарахування незаконними, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.06.2019 позовну заяву ФОП Кравченка І.І. залишено без руху, зобов`язано позивача усунути недоліки позовної заяви у спосіб та у строк, визначені цією ухвалою, а саме визначитись із юридичною особою відповідачем, до якої заявлена позовна вимога; вказати відомості про ідентифікаційний код третьої особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; конкретизувати позовні вимоги та визначити правові підстави заявленої позовної вимоги; подати суду належні докази, які підтверджують відправлення відповідачу та третій особі копії позовної заяви і доданих до неї документів.

04.07.2019 до господарського суду Київської області надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої зокрема була подана виправлена позовна заява до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» в особі Києво-Святошинського районного підрозділу, третя особа - ТОВ «Київська обласна ЕК» Києво-Святошинське ВОК, у якій позивач просив суд:

прийняти рішення, яким скасувати незаконне нарахування дебіторської заборгованості за неспожиту електричну енергію споживачу - ФОП Кравченку І.І. перед ПрАТ «Київобленерго» в особі Києво-Святошинського районного підрозділу згідно Договору № від 04.09.2008 про постачання електричної енергії за період з листопада 2017 по квітень 2019 згідно рахунку-фактури № за квітень 2019 від 15.04.2019 на загальну суму 141 903,85 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.07.2019 відкрито провадження у справі №911/1465/19 за позовом ФОП Кравченка І.І. до відповідача Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» в особі Києво-Святошинського районного підрозділу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна Енергопостачальна компанія», м. Вишвеве Києво-Святошинського району Київської області (далі по тексту ТОВ «Київська обласна ЕК»), призначено підготовче судове засідання на 05.08.2019.

29.07.2019 від відповідача ПрАТ «Київобленерго» до господарського суду Київської області надійшов відзив від 26.07.2019 на позовну заяву, у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач твердить, що відповідно до укладеного договору (пункти 3.1.1, 3.1.4, 4.2) позивач як споживач зобов`язався сплатити відповідачу як постачальнику плату за поставлену електроенергію та інші платежі, в тому числі штрафні санкції.

Відповідач твердить, що у відповідності до пункту 6 Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електроенергії» до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається із споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електроенергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовується окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електроенергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електроенергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розполіду електричної енергії договори про користування електроенергією та договори про постачання електроенергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електроенергії тощо.

Відповідач твердить, що згідно Додатку №4 до Договору №2533 від 04.09.2008 було закріплено обов`язок споживача надавати вчасно покази засобів обліку, що позивачем не було зроблено починаючи з 17.11.2017 по травень 2018.

Відповідач твердить, що спірна заборгованість була нарахована протягом березня-травня 2018. Оскільки позивачем не було надано покази засобів обліку, відповідач здійснив розрахунок за спожиту електричну енергію у відповідності до пункту 6.39 чинних за станом на спірний період Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 №328, а саме за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період.

Вказана заборгованість не була оплачена позивачем, у зв`язку з чим відповідач нарахував пеню у відповідності до умов договору, та інфляційні та 3% річних згідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідач твердить, що позивач не надав суду доказів порушення відповідачем норм законодавчих актів та прав позивача, оскільки відповідач діяв відповідно до закону та укладеного між сторонами договору, а тому відсутні підстави вважати спірні нарахування незаконними та скасовувати їх.

Відповідач твердить про неналежне обрання відповідачем способу захисту права, оскільки нарахування дебіторської заборгованості за електричну енергію за період з листопада 2017 по квітень 2019 згідно із виставленим рахунком-фактурою № від 15.04.2019 на загальну суму 141903,85 грн. є лише фіксацією порушення зобов`язання, тому оскарження лише факту такого нарахування як різновиду претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту права.

05.08.2019 від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача, у яких позивач серед іншого твердить, що всупереч укладеному сторонами договору та без узгодження із споживачем постачальник з листопада 2016 ввів 100% авансову оплату за електроенергію на два розрахункові періоди наперед. Позивач твердить, що всупереч умовам договору без надходження авансових платежів, без подання показів засобів обліку та фактично без споживання електроенергії після 17.11.2017 не припинив постачання електроенергії позивачу, а з корисливих мотивів продовжував нарахування дебіторської заборгованості.

Позивач твердить про відсутність будь-якої заборгованості, посилаючись на квитанцію від 16.11.2018 за грудень 2018 на суму 2545,68 грн. та Акт звіряння розрахунків за період з 01.11.2016 по 18.12.2018 та просить суд задовольнити позов.

Ухвалою від 05.08.2019 суд залишив без руху позовну заяву із посиланням на частину 11 ст. 176 ГПК України та запропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви, надавши суду заяву із додатковим обґрунтуванням правових підстав подачі даної позовної заяви, доказів направлення копії такої заяви відповідачу та третій особі.

12.08.2019 від відповідача надійшла заява про усунення недоліків, у якій позивач посилається на Закон України «Про ринок електричної енергії» Правила роздрібного ринку електричної енергії (пункти 5.1.2, 5.1.4, 8.1.2, 8.1.4, 8.2.1, 8.2.2), Кодекс систем розподілу (пункти 11.4.6 - 11.4.7) Правила користування електричною енергією (пункт 8.3).

Відповідно до ухвали від 13.08.2019 продовжено розгляд справи, підготовче судове засідання призначено на 09.09.2019.

09.09.2019 від відповідача надійшла заява щодо виконання вимог суду по наданню у читабельному вигляді копій документів, що підтверджують статус відповідача (Статуту, витягу з ЄДР).

Ухвалою від 09.09.2019 суд залишив без руху позовну заяву із посиланням на частину 11 ст. 176 ГПК України та запропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви, надавши суду заяву із додатковим обґрунтуванням правових підстав подачі даної позовної заяви, доказів направлення копії такої заяви відповідачу та третій особі.

23.09.2019 від позивача надійшла заява про усунення недоліків із додатковим обґрунтуванням правових підстав подачі даної позовної заяви щодо скасування дебіторської заборгованості за неспожиту електроенергію, у якій позивач посилається на ст.ст. 20, 275, 276 ГК України, ст.ст. 526, 901, 906 ЦК України, ст.ст. 5, 14, 15, 74 ГПК України.

Відповідно до ухвали від 24.09.2019 продовжено розгляд справи, підготовче судове засідання призначено на 10.10.2019.

10.10.2019 по господарського суду від ТОВ «Київська обласна ЕК» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Ухвалою від 10.10.2019 провадження у справі закрито відповідно до пункту 1 частини першої ст. 231 ГПК України з огляду на те, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а також і в порядку іншого судочинства. Ухвала мотивована тим, що заявлена в позовній заяві вимога про скасування незаконного нарахування заборгованості за неспожиту електричну енергію у відповідності до укладеного договору не узгоджується з приписами закону або договору, не є ефективним способом захисту, тобто не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, і не дає змогу забезпечити реальне поновлення у порушених правах.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 апеляційну скаргу ФОП Кравченка І.І. задоволено, ухвалу господарського суду Київської області від 10.10.2019 скасовано, справу передано на розгляд господарському суду Київської області. Постанова мотивована тим, що місцевий господарський суд на стадії підготовчого провадження дійшов передчасного висновку про неправильно обраний Позивачем спосіб захисту, оскільки вирішення цього питання можливо лише на стадії розгляду спору по суті.

Постановою Верховного Суду від 16.06.2020 касаційну скаргу ПрАТ «Київобленерго» залишено без задоволення, постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 залишено без змін.

Постанова Верховного Суду від 16.06.2020 мотивована тим, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд на підставі дослідження наданих учасниками справи доказів не встановив невідповідність обставинам справи зазначених доводів Позивача про господарський характер спірних правовідносин, тому закрив провадження у справі за відсутністю достатніх правових підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд вказав, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово (зокрема у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17) звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Однак за відсутністю повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідження наданих учасниками справи доказів та надання оцінки всім аргументам учасників справи, що здійснюється судом під час розгляду справи по суті, будь-які висновки щодо наявності чи відсутності порушення права, за захистом якого звернувся позивач, а також належності та ефективності обраного ним способу захисту є передчасними.

Крім того, Верховний Суд погодився із зазначенням судом апеляційної інстанції про те, що відсутність обставин, які підтверджували б порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Наведений висновок відповідає правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постановах від 16.05.2018 у справі №910/17448/16, від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 27.11.2018 у справі №905/2260/17, від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, у яких суд касаційної інстанції водночас дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог через неправильне обрання позивачем способу захисту своїх прав.

Ухвалою від 08.07.2020 справа прийнята до розгляду суддею Шевчук Н.Г., підготовче судове засідання призначено на 13.08.2020.

Ухвалою від 13.08.2020 підготовче судове засідання відкладено на 14.09.2020.

08.09.2020 від відповідача надійшла заява щодо зміни найменування відповідача ПрАТ «Київобленерго» на ПрАТ «ДТЕК Київській регіональні електромережі» (далі по тексту - ПрАТ «ДТЕК Київські РЕМ») з 03.09.2020.

Суд звертає увагу на те, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". Відтак, у звязку з тим, що така зміна сталася у процесі вирішення спору, відсутня необхідність вирішення судом питання про заміну сторони правонаступником, однак суд бере до уваги вказані зміни та зазначає про них у вступній та описовій частинах рішення.

Ухвалою від 14.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження по 05.10.2020, постановлено підготовче провадження у справі закрити 05.10.2020 та судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 08.10.2020.

08.10.2020 віл представника позивача до суду надійшло клопотання, у якому представник позивача вказує, що відповідно до положень частини 1 ст. 36 ГПК України суддя, який брав участь у вирішення справи в суді першої інстанції, не може брати участь в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної інстанції та касаційної інстанції, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі, та просить суд прийняти відповідне процесуальне рішення.

В судовому засіданні 08.10.2020 оголошено перерву до 15.10.2020.

Суддею Шевчук Н.Г. 12.10.2020 подана заява про самовідвід у справі 911/1465/19 з підстав, передбачених частиною першою статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.10.2020 заяву судді Шевчук Н.Г. про самовідвід у справі № 911/1465/19 задоволено.

На підставі Розпорядження керівника апарату господарського суду Київської області від 16.10.2020 № 70 - АР, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2020 справу № 911/1465/19 було передано на розгляд судді Конюх О.В., у зв`язку з чим справа прийнята нею до свого провадження ухвалою від 20.10.2020, розгляд справи по суті призначений на 09.11.2020, встановлений додатковий строк для подання учасниками справи доказів, заяв по справі, заяв з процесуальних питань до 09.11.2020.

05.11.2020 від позивача до господарського суду надійшло клопотання, у якому позивач просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

09.11.2020 від відповідача ПрАТ «ДТЕК Київські РЕМ» до господарського суду надійшли додаткові пояснення, у яких відповідач повторно вказує на невідповідність обраного позивачем способу захисту прав із посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340.

Відповідач твердить, що заявлений позов містить вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (встановлення факту споживання/не споживання позивачем електричної енергії та факту відсутності у позивача обов`язку здійснювати плату за електроенергію, та не призводить до поновлення порушеного права позивача, і в разі її задоволення не може бути виконана в примусовому порядку через відсутність механізму виконання такого рішення.

Відповідач твердить, що заявлена позовна вимога не може самостійно розглядатися в окремій справі, а встановлення таких обставин, як правомірність та правильність здійснених відповідачем нарахувань має бути предметом доказування при вирішенні спору про право, зокрема про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію тощо.

Відповідач твердить, що вимагаючи скасування незаконно нарахованої заборгованості, позивач фактично ставить питання про незаконність та скасування пункту 6.39 ПКЕЕ, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 №28.

Відповідач твердить, що за відсутності надання позивачем даних щодо показів засобів обліку, діяв відповідно до умов договору та вимог закону, здійснивши розрахунок вартості електроенергії до сплати за середньомісячним споживанням (за березень 2018) та по дозволеній потужності (за квітень 2018), та надав відповідачу вичерпну інформацію про порядок та вихідні дані такого нарахування, з огляду на що відсутні підстави твердити про порушення відповідачем вимог закону та прав позивача як споживача.

09.11.2020 від представника позивача до господарського суду надійшли пояснення щодо належного обрання способу захисту права із посиланням на ст. 20 ГК України, положення статей 55, 124 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 у справі №9-рп.

В судове засідання 09.11.2020 з`явились представники позивача та відповідача. В судовому засіданні розпочато з`ясування обставин справи та дослідження доказів та в порядку ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 30.11.2020, про що присутні представники позивача та відповідача були повідомлені особисто під розпис, а відсутня третя особа - шляхом надіслання ухвали від 09.11.2020 на електронну пошту.

25.11.2020 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 30.11.2020 на іншу дату.

В судовому засіданні 30.11.2020 судом було оголошено перерву до 14.12.2020, про що присутній представник відповідача був повідомлений особисто під розпис, а відсутні позивач та третя особа - шляхом надіслання відповідної ухвали.

14.12.2020 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 14.12.2020, оскільки адвокат Ковальов М.О. проходить лікування у медичній установі МВС України.

Відповідно до частини 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на те, що розгляд справи неодноразово відкладався, всі учасники судового процесу належно повідомлені про доту та час судового засідання, їм було забезпечено право та можливість реалізувати свої процесуальні прпва в повній мірі як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії судового розгляду справи по суті, суд вбачає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 14.12.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши позов фізичної особи - підприємця Кравченка І.І. до відповідача ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електричні мережі» за участю третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» про скасування дебіторської заборгованості за неспожиту електроенергію, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

04.09.2008 між ФОП Кравченком І.І. (споживач) та ЗАТ «А.Е.S. Київобленерго», правонаступником якого є відповідач ПрАТ «ДТЕК Київській РЕМ» (постачальник), укладено договір про постачання електричної енергії №2533, відповідно до умов якого:

- постачальник продає електричну енергію споживачу а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електроенергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору (пункт 1.1);

- під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, о не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ) (пункт 2.1);

- споживач зобов`язується

оплачувати постачальнику вартість електроенергії згідно з умовами Додатку №4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та Додатку №6 «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту споживача про покази приладів обліку» (пункт 2.3.3);

здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії між мережею постачальника та електроустановками споживача згідно з умовами Додатку №5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» (пункт 2.3.4);

- за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 договору з порушенням термінів, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійно облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком (пункт 4.2.1).

Додатком №4 до договору сторонами встановлено:

- розрахунковий період з 15 числа календарного місяця до 14 числа наступного місяця (1.1);

- обсяг спожитої електричної енергії за період між датами зняття показів засобів обліку розкладається пропорційно до тривалості дії протягом розрахункового періоду кожного з тарифів. Величина коштів, які має сплатити Споживач, визначається як сума добутків тарифів на відповідний їм обсяг електричної енергії (1.2)

- обсяг спожитої електричної енергії для внесення авансового платежу визначається на основі обсягу договірної величини на відповідний розрахунковий період. Для розрахунку авансового платежу застосовуються середньозважені роздрібні тарифи, що складись у попередньому розрахунковому періоді (1.3).

- оплата за активну електроенергію провадиться у формі авансової оплати планових платежів з остаточним розрахунком по закінчення розрахункового періоду (100% авансового платежу на поточне споживання розрахункового періоду має бути сплачено до дати початку розрахункового періоду. Остаточний розрахунок 5 операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду (2.1).

Пунктом 13 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електроенергії» визначено, що постанова набирає чинності з дня, наступного за днем її опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті "Урядовий кур`єр", крім пунктів 1 та 12, які набирають чинності з 11 червня 2018 року.

Пунктом 1 зазначеної постанови від 14.03.2018 №312 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії. Пунктом 12 зазначеної постанови визнано такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року N 28 "Про затвердження Правил користування електричною енергією".

Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Офіційне тлумачення зазначеної норми Основного Закону надав Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999, № 1-рп/99 "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)".

У зазначеному Рішенні вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак станом на спірний період нарахування заборгованості (листопад 2017 - травень 2018) відносини сторін регулювалися ПКЕЕ, тому, вирішуючи справу, суд керується саме цим нормативним документом.

Відповідно до пункту 6.6 ПКЕЕ (у діючій на момент спірних відносин редакції від 06.04.2017) оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий або плановий період.

Згідно із пунктом 6.11 ПКЕЕ покази розрахункових засобів обліку знімаються представником електропередавальної організації (основного споживача) та підтверджуються споживачем відповідно до договору. За ініціативою однієї із сторін договору у ньому може бути передбачений інший порядок зняття показів розрахункових засобів обліку. Порядок зняття показів розрахункових засобів обліку зазначається у договорі про постачання електричної енергії. У разі послідовного приєднання засобів обліку споживача та субспоживача (субспоживачів) зняття показань розрахункових засобів обліку основного споживача та субспоживача (субспоживачів) має здійснюватись одночасно.

Рахунок на оплату електричної енергії, спожитої впродовж звітного розрахункового періоду (остаточний розрахунок), та рахунок на оплату заявленого обсягу споживання електричної енергії на найближчий наступний розрахунковий або плановий період (авансовий платіж або попередня оплата) у разі, коли договором про постачання електричної енергії передбачено виставлення рахунків на авансовий платіж або попередню оплату, надаються постачальником електричної енергії одночасно у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії. У таких рахунках обов`язково зазначається кінцева дата їх оплати згідно з договором про постачання електричної енергії.

Надання споживачами інформації щодо даних розрахункового обліку електричної енергії здійснюється у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії.

Згідно із пунктом 6.13 ПКЕЕ у передбачений договором термін за результатами розрахункового періоду споживачем, постачальником електричної енергії, електропередавальною організацією (основним споживачем) на підставі даних розрахункового обліку електричної енергії визначається фактичний обсяг переданої та поставленої споживачу (субспоживачу) електричної енергії та оформляється акт про використану електричну енергію (акт прийняття-передавання товарної продукції)

У листопаді 2017 на підставі поданого споживачем звіту про покази приладів обліку постачальником надано рахунок-фактуру № від 17.11.2017, у якому було визначено суму оплати за реактивну електроенергію в сумі 44,32 грн. із кінцевим строком оплати до 24.11.2017, а також визначено розмір авансового платежу за січень 2018 року в сумі 2230,42 грн. із кінцевим строком оплати до 14.12.2017. Також сторонами оформлено Акт А- від 30.11.2017 прийняття-передавання електричної енергії.

Суд відхиляє твердження позивача про те, що постачальник всупереч умовам договору виставив до сплати авансовий платіж на два місяці наперед. Як вбачається з додатку до рахунку-фактури, у споживача мала місце переплата за активну електроенергію на дату видачі рахунку, відтак, постачальник зменшив суму до оплати за наступний період на суду переплати, що узгоджується з вимогами абзацу третього пункту 6.7 ПКЕЕ, відповідно до якого за результатами коригування перший плановий платіж наступного періоду збільшується або зменшується на відповідну величину.

Авансовий платіж за січень 2018 споживачем сплачений не був, звіти про покази засобів обліку за період з листопада 2017 по травень 2018 споживачем не подавалися, розрахунки не проводилися, Акти прийняття-передавання електричної енергії не складалися, про що зазначає сам позивач, та підтверджує відповідач.

Відповідно до частини 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до пункту 6.39 ПКЕЕ у разі неможливості отримання постачальником електричної енергії даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (за винятком порушення роботи розрахункового обліку) визначення обсягу спожитої електричної енергії за поточний розрахунковий період здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період з подальшим перерахунком у разі надання даних протягом наступного розрахункового періоду.

Тривалість періоду розрахунку за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії до отримання показів розрахункових засобів обліку має не перевищувати одного повного розрахункового періоду, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється постачальником електричної енергії за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання без подальшого перерахунку. У цьому разі відновлення розрахунків за розрахунковими засобами обліку здійснюється після спільного складання акта, у якому фіксуються покази розрахункових засобів обліку електричної енергії

Враховуючи викладене, постачальником сформовано рахунок-фактуру № за березень 2018 від 31.03.2018, у якому було визначено суму до оплати за активну електроенергію в сумі 7988,48 грн. (в тому числі заборгованість за попередні періоди 5 226,96 грн., 2400,22 грн. поточний платіж, визначений за обсяг електроенергії, визначений по середньомісячному споживанню, 361,30 грн. плата за перевищення договірної величини споживання) із кінцевим строком оплати до 13.04.2018, плата за перетікання реактивної електроенергії 48,56 грн., із кінцевим терміном оплати до 13.04.2018, всього дебіторська заборгованість 8037,04 грн.

Також постачальником сформовано рахунок-фактуру № за квітень 2018 від 30.04.2018, у якому було визначено суму до оплати за активну електроенергію в сумі 61950,00 грн. (в тому числі заборгованість за попередні періоди 7627,18 грн. (5226,96 грн. плюс 2400,22 грн.), 53961,52 грн. поточний платіж, визначений за обсяг електроенергії, визначений по дозволеній потужності, 361,30 грн. плата за перевищення договірної величини споживання) із кінцевим строком оплати до 14.05.2018, плата за перетікання реактивної електроенергії 852,31 грн., із кінцевим терміном оплати до 14.05.2018, всього дебіторська заборгованість 62802,31 грн.

31.05.2018 споживачем подано звіт про покази засобів обліку, сторонами складено та підписано Акт №А- прийняття-передавання електричної енергії за травень 2018 на суму 2421,20 грн.

Постачальником сформовано рахунок-фактуру № за квітень 2018 від 31.05.2018, у якому було визначено суму до оплати за активну електроенергію в сумі 117 174,89 грн. (в тому числі заборгованість за попередні періоди 61588,70 грн., 55 224,89 грн. поточний платіж, визначений за обсяг електроенергії, визначений по дозволеній потужності, 361,30 грн. плата за перевищення договірної величини споживання) із кінцевим строком оплати до 07.06.2018, плата за перетікання реактивної електроенергії 1110,13 грн., із кінцевим терміном оплати до 07.06.2018, всього дебіторська заборгованість 118285,02 грн.

Також постачальником сформовано рахунок-фактуру № за травень 2018 від 31.05.2018, у якому було визначено суму до оплати за активну електроенергію в сумі 119 596,09 грн. (в тому числі заборгованість за попередні періоди 116 813,59 грн. (61 588,70 грн. плюс 55 224,89 грн.), 2 421,20 грн. поточний платіж, визначений за обсяг електроенергії, визначений по фактичним показам засобів обліку, 361,30 грн. плата за перевищення договірної величини споживання) із кінцевим строком оплати до 07.06.2018, плата за перетікання реактивної електроенергії 1 110,13 грн., із кінцевим терміном оплати до 07.06.2018, всього дебіторська заборгованість 120 706,22 грн.

Крім того, постачальником за порушення строків оплати нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

12.06.2018 здійснено контрольний огляд засобів огляду (Акт №173164 від 12.06.2018) та встановлено покази лічильника 013980, пломби не пошкоджено, про виявлення порушень не зазначено.

Відтак з травня 2018 у відносинах сторін було відновлено порядок розрахунків за фактичними показами розрахункових засобів обліку.

Суд встановив, що у рахунку-фактурі № за квітень 2019 від 15.04.2019 нарахування за яким позивач просить суд скасувати, відповідач зазначив заборгованість, яка була ним нарахована за спірний період з листопада 2017 по травень 2018 та вказана у вищенаведених рахунках за березень та квітень 2018, а також нараховані на вказану заборгованість пеня (22253,56 грн.), 3% річних (2917,89 грн.) та інфляційні втрати (8 699,76 грн.).

Вважаючи визначену у рахунках суму до сплати незаконно нарахованою, позивач звернувся з позовом до господарського суду про скасування дебіторської заборгованості за неспожиту електроенергію.

Згідно ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів та інші справи у спорах між суб`єктами господарювання у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (п.п. 6, 10, 15 ч.1 ст.20 ГПК України).

Для віднесення справи до своєї юрисдикції господарському суду необхідно визначити, чи є спірні правовідносини господарськими. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

Відповідно до частин 1, 2, 7 ст. 56 Закону України «Про ринок електроенергії» (в редакції, чинній за станом на спірний період листопад 2017 - жовтень 2018) постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до пункту 13 розділу ХVІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електроенергії» було передбачено, що під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

З метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, відокремлення оператора системи розподілу, кількість приєднаних споживачів до системи розподілу якого перевищує 100 тисяч, здійснюється з урахуванням вимог цього пункту, а саме:

суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії;

упродовж двох років з дня отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії такий електропостачальник виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання.

Сторони у порядку ст. 75 ГПК України визнають, що з 01.01.2019 постачальником позивачу електроенергії є ТОВ «Київська обласна ЕК», на яку було покладено зобов`язання з надання універсальних послуг та виконання функцій постачальника "останньої надії" на відповідній території.

ПрАТ «Київобленерго» було ліцензіатом з розподілу електричної енергії.

19.04.2018 набрала чинності Постанова НКРЕКП від 14.03.2018 №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електроенергії», відповідно до пунктів 4, 5 якої оператора системи розподілу (ОСР) було зобов`язано:

у період з дати отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії до 01 грудня 2018 року укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР.

протягом двох років з дати набрання чинності Правилами оформити за всіма об`єктами споживачів універсальної послуги паспорт точки розподілу за формою, встановленою Правилами. Оформлені паспорти точок розподілу є невід`ємною частиною договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та згодою споживача універсальної послуги на надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах, визначених у паспорті точки розподілу.

З дати набрання чинності договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії ОСР надає послуги комерційного обліку споживачам.

Відповідно до пункту 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018, № 312 до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

До укладення договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії відповідно до Правил відносини між власником мереж та/або ОСР/ОСП, та/або споживачем щодо компенсації перетікань реактивної електричної енергії регулюються договорами про постачання електричної енергії та договорами про технічне забезпечення електропостачання споживача між основним споживачем та субспоживачем.

В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.

З огляду на викладене, станом на день розгляду справи відповідач не є постачальником електроенергії позивача, між позивачем та відповідачем існують договірні зобов`язальні відносини оператора системи розподілу та споживача, які урегульовані окремими положеннями Договору №2533 від 04.09.2008 (з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо), які не суперечать нормам законодавства, що змінилося.

Крім того, вказаний договір відповідно до пункту 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018, № 312 продовжує свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

З огляду на викладене, джерелом спірних зобов`язальних відносин сторін у справі щодо розрахунків за електроенергію у період листопад 2017 - травень 2018 є укладений між сторонами господарський договір про постачання електроенергії №2533 від 04.09.2008; сторонами якого є суб`єкти господарювання.

Тому, як за суб`єктним критерієм (участь у спорі суб`єктів господарювання), так і за предметом регулювання (наявність між сторонами зобов`язальних відносин, джерелом яких є господарський договір) спір у справі є господарським та належить до юрисдикції господарського суду, з огляду на що відсутні підстави для закриття провадження у справі в порядку пункту 1 частини 1 ст. 231 ГПК України.

Разом із тим, позов не належить до задоволення, оскільки позивачем не вірно обрано спосіб захисту права, а також не доведено порушення його прав з боку відповідальної особи - відповідача.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Відповідач у спірних відносинах не виконує будь-яких владних або управлінських функцій стосовно позивача, оскільки господарські відносини передбачають юридичну рівність їх учасників.

Документи відповідача, у тому числі вищенаведені рахунки, не мають характеру нормативних або регулятивних актів, які були б обов`язковими для виконання позивачем.

Формування рахунку не фіксує факт господарської операції та не підтверджує реальний рух (приймання-передачу) матеріальних цінностей.

Відповідно до позиції, викладеної у листах Мінфіну від 27.11.2006р. № 31-34000-20-23/25136, від 30.05.2011р. № 31-08410-07-27/13794 рахунок на оплату за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документу, визначеним Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки ним не фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Форма рахунку-фактури не належить до типових форм, що затверджуються Держкомстатом. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає лише виставлення певної суми для оплати покупцю.

У господарського суду відсутні правові підстави та повноваження для прийняття рішень про скасування дебіторської заборгованості. Позивачем таких підстав не наведено, у тому числі і на численні вимоги ухвал суду обґрунтувати правові підстави подання позовної заяви.

Суд погоджується, що обраний спосіб захисту не узгоджується з приписами договору або закону, не є ефективним, позаяк не призводить до поновлення, зміни або припинення будь-яких прав та обов`язків сторін, і в разі його задоволення не може бути виконаний в примусовому порядку через відсутність механізму виконання такого рішення.

Суд вказує, що укладений між сторонами договір за правовим змістом є договором купівлі-продажу (з особливостями, встановленими спеціальним законодавством), відтак погоджується, що у позивача відсутній обов`язок оплати за матеріальні цінності, які не були фактично йому поставлені.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Під цивільним обов`язком розуміється вимога від суб`єкта цивільного права певних дій (або невиконання дій), забезпечена можливістю правового спонукання до належної поведінки. Зміст цивільного обов`язку становлять три вимоги: а) поведінка зобов`язаної особи визначена вимогами норми права; б) поведінка зобов`язаної особи визначена вимогами уповноважених осіб; в) поведінка зобов`язаної особи у випадку невиконання цивільного обов`язку забезпечується вимогою (рішенням) суду виконати цей обов`язок.

Частиною 2 ст. 14 ЦК України передбачено, що особа не може бути примушена до дії, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Разом із тим, доказів вжиття відповідачем заходів до стягнення сум, визначених у рахунках, та/або заходів до припинення постачання електроенергії у зв`язку із наявною заборгованістю (а отже доказів існування спору) суду також не подано.

Серед зобов`язальних способів захисту прав стаття 16 ЦК України передбачає примусове виконання обов`язку в натурі. Можливим варіантом врегулювання розбіжностей між сторонами (при нявності спору) може бути вимога здійснити перерахунок належних до оплати обсягів та вартості електроенергії за період з листопада 2017 по травень 2018 відповідно до пункту 1.2 Додатку №4 до Договору №2533, пунктів 6.7, 6.12 ПКЕЕ за фактичними показами розрахункового приладу обліку пропорційно до тривалості дії протягом розрахункового періоду кожного з тарифів, як суми добутків тарифів на відповідний обсяг електроенергії.

Разом із тим, такої вимоги позивачем не заявлено. Відповідно до частини 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодекстм випадках.

Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини справи, з урахуванням предмету та підстав позову, суд зазначає, що позивачем не доведено факту порушення його прав та законних інтересів внаслідок формування вищевказаних рахунків-фактур; зважаючи також на невідповідність обраного позивачем способу захисту, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, суд приймає рішення про відмову в задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця Кравченка Івана Івановича повністю.

Судові витрати у зв`язку із відмовою в позові відповідно до ст. 129 ГПК України суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 236, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові фізичній особі - підприємцю Кравченку Івану Івановичу відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 18.01.2021.

Суддя О.В. Конюх