РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2020Справа № 910/7686/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Лаврова В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс»

про стягнення 1195183,55 грн,

за участі представників:

від позивача - Лапій А.В. (уповноважений представник);

від відповідача - Макаренко Т.Д. (уповноважений представник).

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» про стягнення 1195183,55 грн, посилаючись на те, відповідачем порушено умови Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах від 17.04.2014 №3105/122-2014 в редакції Додаткової угоди №4 від 01.12.2015 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги з користування вагонами за межами України, у зв`язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 1143043,20 грн, яку просить стягнути позивач на свою користь. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 52140,35 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 відкрито провадження у справі №910/7686/20 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

24.06.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив, щодо позовних вимог позивача, оскільки відсутні підстави вважати, що за договором на який посилається позивач виникли відносини між позивачем та відповідачем щодо перевезення вантажу в вагонах №67850859 та №67681874. Окрім того, відповідач зазначив, що вищезазначений договір було розірвано за ініціативи позивача.

Також, відповідач зазначає, що вагони які надавались позивачем були подані на станцію призначення у технічно несправному стані, проте жодних повідомлень про те, що спірні вагони були затримані на території Російської Федерації через технічну несправність на адресу відповідача від позивача не надходило, у зв`язку з чим, відсутні підстави для стягнення заборгованості за користування вищезазначеними вагонами за межами України.

Щодо нарахування позивачем пені, відповідач зазначив, оскільки станом на 28.02.2018 відповідачем зобов`язання перед АТ «Укрзалізниця» були виконанні у повному обсязі, а нарахування пені відбулось після розірвання договору, тому дана вимога позивача є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

16.07.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив в якій останній зазначив, що заперечення відповідача не відповідають істинним обставинам, окрім того позивач наголошував, що у накладних за спірними відправленнями було зазначено код відповідача, крім того відповідачем було здійснено оплату за вищезазначеними накладними по території України, що слід визнати, як факт визнання замовлення перевезення вантажу за межі території України.

27.07.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній спірні вагони не надавались позивачем у користування відповідачу. Окрім того, відповідач не заперечує факту оплати за перевезення відповідних вагонів територією України, проте, в накладній СМГС жодним чином не зазначено, що плата за користування вагонами за межами України повинна здійснюватися відповідачем, у зв`язку з чим, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

14.08.2020 позивачем подано письмові пояснення, в яких останній зауважив щодо заперечень відповідача в частині відсутності договірних відносин щодо надання у користування спірних вагонів. Щодо заперечень відповідача відносно того, що вагони перебували у технічно несправному стані, позивач зазначив, що нарахування плати здійснювалось виключно за перебування вагонів у робочому парку, а тому посилання відповідача не відносяться до предмета спору.

В судовому засіданні 22.12.2020 представник позивача підтримував позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.12.2020 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі і просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.12.2015 між ТОВ «Лемтранс» (замовник, відповідач) та ПАТ «Українська залізниця» (виконавець, позивач) укладено Додаткову угоду №4 до Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах від 17.04.2014 №3105/122-2014, у зв`язку з чим сторони домовились викласти договір у новій редакції.

Відповідно до п. 1.1. договору, за договором про надання послуг з організації перевезень вантажів виконавець зобов`язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних напіввагонах.

Згідно з п. 2.2.1., 2.2.7., 2.2.9., 2.2.10., 2.2.11., 2.2.12., 2.2.13., 2.2.20. договору обов`язками замовника є: пред`являти або організовувати пред`явлення замовлення на перевезення відповідно до правил планування перевезень вантажів через АС «Месплан»; проводити оплату за надані послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажів, та інші додаткові послуги, пов`язані з перевезеннями вантажів, які замовлені замовником, відповідно до розділу 3 договору; забезпечувати належне оформлення перевізних документів із зазначенням підкоду платника, наданого замовнику виконавцем у письмовій формі; забезпечувати своєчасне повернення вагонів із-за кордону. Вносити плату за користування вагонами в робочому стані за час перебування їх за межами України за цінами, узгодженими за договором, крім випадків отримання виконавцем за окремими договорами з іншими юридичними особами. Згода замовника вносити плату за користування вагонами за межами України, а також організовувати усунення поточних технічних несправностей вагонів за межами України у випадках та за процедурою, передбаченими даним договором, підтверджується відміткою в перевізному документі відповідно до п. 2.2.20 цього договору. Плата за користування за межами України нараховується за весь час з моменту передачі вагону на інозалізницю на прикордонній станції до моменту прийому вагону на прикордонній станції України за кожну добу з округленням не повної доби до повної за правилами математики. При організації перевезень згідно заявок замовника з наступним здійсненням на території інозалізниці після вивантаження попутного завантаження на територію України чи транзитом по Україні за заявкою іншої юридичної особи плата нараховується з моменту передачі вагону на інозалізницю на прикордонній станції до моменту прибуття на станцію завантаження за межами України з додаванням 2 діб на виконання вивантажувальних робіт та митних процедур, якщо не передбачено іншого порядку; при організації перевезень за межі України надавати одержувачам інструкції щодо повернення вагонів на територію України за перевізними документами, якщо не встановлено іншого порядку; самостійно оформляти або організовувати оформлення перевізних документів і документів, необхідних для виконання митних та інших процедур державного контролю; інформувати виконавця про всі обставини, які перешкоджають відправленню та просуванню вагонів з причин, які не залежать від виконавця; забезпечувати внесення в графу 3 накладної УМВС відмітки «Плата за користування за межами України (вказується найменування замовника або іншого платника, що уклав відповідну угоду з виконавцем та код обліку розрахунків)».

Відповідно до п. 2.3.1., 2.3.2., 2.3.6. договору, замовник має право: виступати платником додаткових послуг, пов`язаних з організацією перевезень вантажів, які замовлені замовником, у всіх видах сполучення в межах України, а також послуг, які надаються за вільними тарифами, на підставі укладених і окремих договорів; самостійно укладати договори про організацію перевезень вантажів із підприємствами, які зацікавлені в перевезеннях вантажів та виконувати всі юридичні дії пов`язані з виконанням укладених договорів; відмовитися від прийняття вагонів у випадках, якщо виключається можливість використання замовником вагонів під перевезення вантажу внаслідок їх технічної або комерційної непридатності, або таких, що надані без заявки замовника. Непридатність вагонів у комерційному та/або технічному відношенні оформляється одним із повідомлень форми ВУ-23М, ВУ-25М та/або актами форми ГУ-23, оформленими згідно зі Статутом залізниць України та Правилами перевезень вантажів.

У пунктах 2.4.3., 2.4.4., 2.4.5., 2.4.10. договору виконавець зобов`язаний, Здійснювати розрахункові операції пов`язані з оплатою залізничного тарифу, послуг пов`язаних з відправленням або виданою вантажу та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезень вантажів замовлених замовником. Перелік послуг, по яким, за замовленням Замовника, розраховується Виконавець, зазначається в додатку 1 до договору; складати акти наданих послуг з нарахуванням сум платежів згідно з розділу 3 договору та надавати їх для узгодження замовнику; щодобово повідомляти Замовника про вагони, які затримані за межами України через технічну несправність.

Згідно з п. 3.1., 3.2. договору, загальна ціна договору складається із суми наданих послуг, пов`язаних з організацією перевезень вантажів, вартість яких визначається сторонами відповідно до п. 3.4.1 цього договору. Оплата послуг відповідно до Договору здійснюється Сторонами у національній валюті України, на умовах попередньої оплати. У разі, якщо сума передоплати перевищує розмір вартості наданих послуг, то сума перевищення враховується, як попередня оплата за організацію майбутніх звезень.

Відповідно до п. 3.7. договору, час перебування вагону в неробочому парку (за винятком ремонтів, вказаних у п. 2.2.15) через технічні несправності, які виникли в процесі експлуатації (з моменту оформлення ВУ-23М до моменту оформлення ВУ-36М) виключається з загального часу користування, що підлягає оплаті відповідно до п. 2.2.10.

Згідно з п. 9.2. договору, закінчення строку дії цього договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору.

Пунктом 9.1. договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, листом №УТЛЦ-10/2272 від 24.04.2014 позивачем повідомлено відповідачу код платника - №9626080, який присвоєно відповідно до договору. Крім того відповідача попереджено, що зазначений код є конфіденційною інформацією, відповідальність за неправомірне використання коду несе відповідач. У разі неправомірного використання коду відправником, Замовник (відповідач) розраховується з Основним виконавцем за здійснене перевезення, а спірні питання вирішує без участі Основного виконавця.

Відповідно до долучених до матеріалів справи копій накладних №50089960 від 22.05.2017 та №49943566 від 22.05.2017 вантажовідправником зазначено ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», вантажоодержувачем - ПАТ «НЛМК», станція відправлення - Сартана УЗ, станція призначення - Новолипецьк РЖД. Прикордонні станції переходів - Тполі-експ. УЗ та Соловей-експ. РЖД. У графі 23 «сплата провізних платежів» відповідних накладних зазначено код платника - №9626080, який присвоєно відповідачу.

Як зазначає позивач, відповідачем не було одразу повернуто вагони на територію України, а оплата за користування вагонами була здійснена лише за використання на території України, що підтверджуються актом наданих послуг №5 за період з 01 по 31 травня 2017 року, проте плата за користування ваганами за межами території України не було здійснено.

З метою спонукання відповідача до здійснення оплати за користування ваганами за межами території України, позивачем було направлено відповідачу лист №ЦТЛ-19/2414 від 20.12.2019 вимогу з метою погашення останнім заборгованості у розмірі 1143465,97 грн, що виникла при нарахуванні плати за користування вагонами за час їх перебування за межами України.

Листом №51 від 17.01.2020 відповідач повідомив, що відповідно до накладних №50089960, №49943566 відповідач не був стороною за договором зазначених перевезень за умов яких з`явилися спірні питання. Окрім того, відповідач зазначив, що дію договору №3105/122-2014 від 17.04.2014 між сторонами припинено відповідно до Додаткової угоди №5 від 02.04.2017, та наразі у відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем.

У зв`язку з вищезазначеним, позивач звернувся до суду з метою стягнення заборгованості за користування вагонами за межами території України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 1 ст. 306 Господарського кодексу України визначено, що перевезенням вантажів у цьому кодексі визначається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-господарського призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Частиною 4 цієї статті встановлено, що допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи накладними №50089960 від 22.05.2017 та №49943566 від 22.05.2017, шо позивачем було організовано перевезення вантажу у вагонах №67850859 та №67681874 зі станції Сартана УЗ на станцію Новолипецьк РЖД, платником за якими визначено відповідача, шляхом зазначення коду №9626080 платника у графі 23 «сплата провізних платежів».

Факт перетину кордону вагону №67850859 за накладною №50089960 підтверджується передавальною поїзною довідкою №2395 від 27.05.2017. Факт повернення вагону №67850859 на територію України під підтверджується передавальною поїзною довідкою №44175 від 30.11.2019. Факт перетину кордону вагону №67681874 за накладною №49943566 підтверджується передавальною поїзною довідкою №2368 від 26.05.2017. Факт повернення вагону №49943566 на територію України під підтверджується передавальною поїзною довідкою №44175 від 30.11.2019.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт надання послуг позивачем відповідачу.

Проте, відповідач усупереч умовам договору, зокрема п. 2.2.10. не здійснив оплату за користування вагонами за межами території України, зокрема за вагоном №67850859 у період з 27.05.2017 по 30.11.2019 та вагоном №67681874 у період 26.05.2017 по 13.12.2019, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за користування вказаними вагонами за межами території України у розмірі 1143043 грн.

Заперечення відповідача стосовно того, що він не є стороною за договорами, які зазначені у перевізних документах судом відхиляються, оскільки у графі 23 вищезазначених накладних вказано код ТОВ «Лемтранс» - №9626080, який було йому присвоєно відповідно до укладеного договору з позивачем. Вказаний код є конфіденційною інформацією і саме відповідач несе відповідальність з використання зазначеного коду. Крім того, як вбачається з пояснень представників сторін та підтверджується матеріалами справи, відповідачем було здійснено оплату за вищезазначеними накладними в межах отриманих послуг на території України.

Заперечення відповідача щодо надання у непридатному технічного стані вищезазначених вагонів, судом відхиляються, оскільки будь-яких повідомлень передбачених п. 2.2.13 укладеним між сторонами договору від відповідача щодо обставин які перешкоджають поверненню вагонів з причин, що не залежать від замовника не надходило.

Крім того, згідно наданих позивачем розрахунків та пояснень час протягом якого вагони перебували у неробочому парку позивачем не враховано під час розрахунку плати за користування вагонами, а тому заявлена позивачем сума заборгованості у розмірі 1143043 грн за користування вагонами за межами України є обґрунтованою.

Посилання відповідача що укладений між сторонами договір припинив свою дію, жодних претензій щодо заборгованості не надходило судом відхиляються, оскільки, відповідно до п. 9.1 договору він діє в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов`язані з перевезенням до повного здійснення розрахунків. Також, відповідно абз. 2 п. 5 Додаткової угоди №5 до договору, наявність підписаного акту наданих послуг не позбавляє виконавця права здійснити донарахування не врахованої плати за надані послуги за минулі періоди.

У зв`язку з вищезазначеним, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення плати за користування вагонами за межами України підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявленої позивачем вимог стосовно стягнення з відповідача пені в розмірі 52140,35 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п. 4.3. договору, у разі виникнення заборгованості за надані послуги з організації перевезення вантажів замовник сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості, але не більше шести місяців від дня виникнення заборгованості.

Проте, як встановлено судом і не заперечується сторонами, укладений між сторонами договір було припинено відповідно до Додаткової угоди №5 від 02.04.2018, відповідно на час виникнення у відповідача обов`язку щодо оплати вартості користування вагонами за межами України після повернення вагонів на територію України у 2019 році положення договору щодо нарахування пені втратили чинність, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про безпідставність нарахування позивачем пені.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 46-А; ідентифікаційний код 30600592) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03038, м. Київ, вул. Федорова, буд. 23; ідентифікаційний код 40123 (один мільйон сто сорок три тисячі сорок три) грн 20 коп. плати за користування вагонами, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 17145 (сімнадцять тисяч сто сорок п`ять) грн 65 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 04.01.2021

Суддя Я.В. Маринченко