ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 904/3118/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Огородніка К.М., Пєскова В.Г.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілєй"

відповідач - Держава Україна в особі: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області,

Державної казначейської служби України,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілєй"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області

від 15.06.2020

у складі судді: Фещенко Ю.В.

та на постанову Центрального апеляційного господарського суду

від 29.07.2020

у складі колегії суддів: Іванова О.Г. (головуючий), Березкіної О.В., Кузнецової І.Л.

у справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілєй"

до Держави України в особі: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області,

Державної казначейської служби України,

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної бездіяльності органів державної влади

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілєй" (далі - ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй", скаржник, позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України, в якій просило суд визнати незаконною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - відповідач-1) та Державної казначейської служби України (далі - Казначейство, відповідач-2) щодо виконання судових рішень за виконавчим листом від 15.07.2008, виданим Господарським судом Дніпропетровської області у справі № А38/172-07(А27/95(А25/26)); зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити виконання судових рішень за виконавчим листом від 15.07.2008, виданим Господарським судом Дніпропетровської області у справі № А38/172-07(А27/95(А25/26)); стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача - 377 553 грн - інфляційних збитків та 59 151, 64 грн - 3% річних.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про невиконання Державною казначейською службою України рішення суду - постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2007 у справі № А38/172-07(А27/95(А25/26)), відповідно до якої місцевим судом з державного бюджету на користь скаржника стягнуто 170 000 грн в рахунок бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Також скаржником на підставі статті 625 ЦК України нараховано інфляційні втрати за період прострочення з жовтня 2008 року по квітень 2020 року на суму 337 553 грн та 3% річних на суму 59 151, 64 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

3. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2020 направлено матеріали позовної заяви ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної бездіяльності органів державної влади, за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

4. Суд встановив, що одним з відповідачів за позовом визначено Державну казначейську службу України (ідентифікаційний код 37567646, адреса: 01601, місто Київ, вул. Бастіонна, 6) та, з урахуванням статей 27, 30, 31 ГПК України, дійшов висновку, що позовна заява з додатками подана із порушенням правил територіальної підсудності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

5. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2020 апеляційну скаргу ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" залишено без задоволення;

ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2020 у справі №904/3118/20 скасовано;

прийнято у справі нове рішення, яким відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" до держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної бездіяльності органів державної влади на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України.

6. Апеляційним судом встановлено, що підставою позову у цій справі є невиконання виконавчого листа, за яким з державного бюджету стягнуто на користь позивача кошти бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, а предметом позову є вимога про визнання незаконною бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області і Державної казначейської служби України щодо виконання судових рішень за виконавчим листом від 15.07.2008;

зобов`язання Державної казначейської служби України здійснити виконання судових рішень за виконавчим листом від 15.07.2008, виданим Господарським судом Дніпропетровської області у справі № А38/172-07(А27/95(А25/26)); стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача: 377 553 грн - інфляційних збитків та 59 151, 64 грн - 3% річних.

7. Апеляційний суд, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, зазначив про неправильність висновків місцевого суду щодо передачі справи до іншого суду за територіальною підсудністю, оскільки, виходячи з аналізу підстав звернення та вимог позивача, визначених у прохальній частини позовної заяви, в цьому випадку слід було відмовити у відкритті провадження у справі з підстав непідвідомчості спору господарському суду.

8. Апеляційним судом застосовано положення статей 124, 125 Конституції України, частини третьої статті 22 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", статті 4, частини першої статті 20, пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України, частини першої статті 5, 19 КАС України, статті 14, 15, частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2011 № 845.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2020 та постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2020, ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2020 у справі № 904/3118/20 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому, в касаційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

10. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/3118/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Жуков С.В., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2020.

11. У зв`язку з відпусткою судді Жукова С.В., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/3118/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Огороднік К.М., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2020.

12. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, судді - Огородніка К.М., судді - Пєскова В.Г. від 29.09.2020 клопотання ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження задоволено.

Поновлено ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" строк на касаційне оскарження.

Прийнято касаційну скаргу ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" у справі № 904/3118/20 Господарського суду Дніпропетровської області до провадження та ухвалено здійснити перегляд ухвали Господарського суд Дніпропетровської області від 15.06.2020 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2020 в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 20.10.2020.

Витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області та Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/3118/20 за позовом ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" до Держави України в особі: Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної бездіяльності органів державної влади.

13. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

14. Матеріали справи № 904/3118/20 надійшли до Верховного Суду 16.10.2020 у кількості 1-го тому із супровідним листом від 07.10.2020 з Господарського суду Дніпропетровської області.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй")

15. Скаржник зазначив, що визначення апеляційним судом Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області і Державної казначейської служби України відповідачами у справі № 904/3118/20 є помилковим, оскільки відповідачем є Держава Україна. Скаржник, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 242/4741/16-ц зауважив, що Державна казначейська служба України та її територіальні органи можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Також скаржник аргументував, що для справи № 904/3118/20 відсутня необхідність залучати Державну казначейську службу України та її територіальний орган, оскільки через ці органи держава здійснює цивільні обов`язки у відносинах із ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй", а позов щодо завдання шкоди юридичній особі повинен розглядатись у порядку господарського судочинства.

16. Скаржник доводив помилковість посилання апеляційного суду на те, що суб`єктний склад учасників спору підтверджує необхідність розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" заявляє позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконної бездіяльності органів державної влади, до держави, а не до суб`єктів владних повноважень. Зазначене, на думку скаржника узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18).

17. Скаржник аргументував, що апеляційним судом не зазначено, які саме публічно-владні управлінські функції Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Державна казначейська служба України виконують щодо ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй". Водночас, на думку скаржника, перебування виконавчого листа на виконанні у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області не наділяє цей орган публічно-владними управлінськими функціями щодо ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй".

18. Скаржник просив критично оцінити висновок апеляційного суду про те, що "правовідносини сторін виникли з Бюджетного та Податкового законодавства, отже, цей судовий спір має ознаки публічно-правового і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства", оскільки у цій справі відсутні бюджетні чи податкові правовідносини між ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" та Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області або із Державною казначейською службою України.

19. У касаційній скарзі зазначено, що мотивувальна частина постанови суду апеляційної інстанції повинна була б містити аргументи, щодо предмету спору, але таких не наведено. Водночас, у скарзі зазначено, що позовні вимоги ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" носять майновий характер, бо виконання чи невиконання судового рішення є підставою для змін майнового стану позивача. Зазначене, на думку скаржника, доводить порушення апеляційним судом пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України. Також скаржник зауважив, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми Закону України "Про виконавче провадження", оскільки зазначені положення не мають відношення до спірних правовідносин у справі № 904/3118/20.

20. Скаржник звернув увагу на правову позицію, викладену у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №910/17443/19, відповідно до якої на стадії відкриття провадження у справі у господарського суду відсутні повноваження щодо аналізу змісту позовних вимог. Також, скаржник, з посиланням на пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також судові рішення ЄСПЛ у справі "Белле проти Франції" (04.12.1995) та у справі "Кутіч проти Хорватії, зазначив про нелогічність розгляду справи у місті Києві за невиконання виконавчого листа від 15.07.2008 у справі № А38/172- 07(36(А27/95(А25/26)) ГУ ДКС України у Дніпропетровській області. Зазначене, на думку скаржника, обмежує його право на доступ до суду та порушує положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до статті 300 ГПК України (в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина 4 статті 300 ГПК України в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020).

22. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 20 ГПК України установлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, передбачених пунктами 1 - 17 частини першої зазначеної статті ГПК України.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлений інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 7 КАС України). Термін "публічно-правовий спір" охоплює, зокрема, спори, у яких хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 7 КАС України).

Отже, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Разом з тим, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі №200/7261/13-ц.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до положень частини першої-другої статті 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яким встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Також, пунктом 17 Положення передбачено, що Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках.

Виходячи з системного аналізу положень підпункту 3 пункту 4, підпункту 4 пункту 5, пункту 9 Положення, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, діяльність яких з метою організації своєї діяльності контролює безпосередньо.

Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок виконання рішень), визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 3 Порядку виконання рішень визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Державної казначейської служби України у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Виходячи з системного аналізу положень зазначеного Порядку виконання рішень, безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Казначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Казначейство може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.

Відповідно до положень пункту 15 Порядку, дії органів Казначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Казначейства або суду.

Разом з тим, виходячи з системного аналізу положень Порядку, Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про виконавче провадження", зазначеними нормативно-правовими актами не визначено, до якого суду оскаржуються рішення, дії або бездіяльність органів Казначейства, а також не визначено порядок такого оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Казначейства.

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

З огляду на приписи ГПК України та Закон України "Про виконавче провадження", зазначені нормативно-правові акти передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання ними судових рішень і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

Разом з тим, Держказначейство - не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема, стороною виконавчого провадження і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", а є встановленою Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" особою здійснювати гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 913/355/16.

Згідно з положеннями частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

ТОВ з іноземними інвестиціями "Галілєй" звернулось до суду зі скаргою на бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України щодо виконання судових рішень за виконавчим листом від 15.07.2008, а також просило зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити виконання судових рішень за виконавчим листом від 15.07.2008, виданим Господарським судом Дніпропетровської області у справі № А38/172-07(А27/95(А25/26)).

Отже, оскільки, Державна казначейська служба України є юридичною особою публічного права, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області є її територіальним органом, а позовні вимоги щодо визнання бездіяльності Казначейства незаконною та зобов`язання вчинити дії прямо пов`язані із виконанням покладених законодавством на Казначейство функцій щодо забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється), апеляційний суд правильно застосував норми права та правильно визначив, що цей судовий спір має ознаки публічно-правового і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Доводи скаржника про неврахування судами правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, від 18.05.2020 у справі №910/17443/19, від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, від 27.05.2020 у справі №141/1957/17 Верховний Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, судами було розглянуто позов фізичної особи до Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області про стягнення судових витрат та відшкодування моральної шкоди.

Отже, у справі №242/4741/16-ц є інший предмет позову та суб`єктний склад, а судами не було встановлено та зі змісту постанови не вбачається пред`явлення заявником позовних вимог до Державної казначейської служби України щодо визнання її бездіяльності незаконною та щодо зобов`язання Казначейства вчинити дії.

Зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 вбачається, що судами розглядались позовні вимоги ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про стягнення надмірно стягнутої суми виконавчого збору.

Разом з тим, у зазначеній справі питання щодо визнання бездіяльності Казначейства незаконною та щодо вчинення дій за виконавчим листом судами не розглядались.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18 розглядалась справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пожтехніка" до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про зобов`язання вчинити дії (зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних).

Разом з тим, у зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в суді жодної юрисдикції (пункт 25).

Відповідно до постанови Касаційного господарського суду від 18.05.2020 у справі №910/17443/19 справа розглядалась за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракшн Енд Проперті Менеджмент Компані" до Фонду державного майна України про визнання рецензії на звіт про оцінку права вимоги протиправною, зобов`язання вчинити дії. Задовольняючи касаційну скаргу, Верховний Суд зазначив, що суди не встановлювали чи порушено відповідачем права та інтереси позивача, чи внаслідок задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити дії буде відновлено права позивача, що може бути встановлено судом на стадії судового розгляду після відкриття провадження у справі.

Разом з тим, у справі №904/3118/20 застосування пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України здійснено апеляційним судом у зв`язку з неправильно обраною позивачем юрисдикцією суду, а не на підставі встановленого чи невстановленого порушення прав та інтересів позивача, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, оцінка порушенню прав та інтересів позивача судом не надавалась, а висновки щодо неналежно обраної юрисдикції суду здійснено на підставі аналізу прохальної частини позовної заяви.

Як вбачається зі змісту постанови Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.05.2020 у справі №141/957/17, судом розглядалась справа за позовом фізичної особи до Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд не погодився з визначеним судами порядком відшкодування шкоди, оскільки, ухвалюючи рішення, районний суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, у резолютивній частині рішення зазначив, що стягненню на користь фізичної особи підлягають кошти на суму 556 400 грн, з яких 532 000 - моральна шкода та 23 600 грн - витрати на правничу допомогу з Державного казначейства України. Разом з тим, такі висновки були визнані Верховним Судом неправильними, оскільки Державна казначейська служба України не була відповідальною у справі, а представляла інтереси держави.

Здійснивши аналіз змісту зазначених скаржником у касаційній скарзі постанов Великої Палати Верховного Суду у постановах від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, а також постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №910/17443/19 та Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.05.2020 у справі №141/957/17, колегія суддів дійшла висновку, що правові позиції Верховного Суду у зазначених постановах, з огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, не є релевантними для справи №904/3118/20 в аспекті визначення юрисдикції суду щодо розгляду позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України щодо виконання судових рішень за виконавчим листом від 15.07.2008, виданим Господарським судом Дніпропетровської області у справі №А38/172-07(А27/95(А25/26)), а також про зобов`язання Державної казначейської служби України здійснити виконання судових рішень за зазначеним виконавчим листом від 15.07.2008.

23. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови апеляційним судом, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги позивача та залишення без змін постанови апеляційного суду.

24. Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Галілєй" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2020 у справі №904/3118/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді К.М. Огороднік

В.Г. Пєсков