РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.12.2020Справа № 910/11003/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Джарти В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового процесу господарську справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в розмірі 41 988,44 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в розмірі 41 988,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної, за твердженнями позивача, в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

17.08.2020 від Моторно (транспортного) страхового бюро України надійшла відповідь на запит.

21.08.2020 від позивача надійшли пояснення по справі.

31.08.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

При цьому Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника Рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України № 4469/07 від 02.05.2013 та Рішення Європейського Суду з прав людини від 15.03.2012 Папазова та інші проти України, (заява № 32849/05 від 19.08.2005, № 20796/06 від 19.04.2006, № 14347/07 від 20.03.2020, № 40760/07, від 08.08.2007).

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 5011-46/18261-2012.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - Страховик/Позивач) та ОСОБА_1 (далі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 6-01 від 28.09.2018, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Chery Tiggo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як зазначає позивач у позовній заяві 12.12.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участі автомобіля Chery Tiggo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність учасників ДТП була застрахована за Полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності:

- щодо ТЗ Chery Tiggo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був під керуванням ОСОБА_3 , укладено Поліс АО/001874363; страховик: ПрАТ «Європейський страховий альянс»; ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн;

- щодо ТЗ ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був під керуванням ОСОБА_2 , укладено Поліс АО/004615092; страховик: ПрАТ «СК «Еталон»; ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, та за взаємною згодою водії транспортних засобів склали повідомлення про ДТП (Європротокол).

Назване повідомлення про ДТП (Європротокол) складене обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному Європротоколі.

Крім того, сам лише факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Оскільки відповідно до європротоколу учасники події визначили, що у скоєнні ДТП винною є ОСОБА_3 , то ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із заявою на виплату страхового відшкодування за Полісом. АО/001874363.

ПрАТ «Європейський страховий альянс» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування через невідповідність даних, внесених до європротоколу, дійсним обставинам ДТП, зокрема у частині визначення вини осіб, причетних до скоєння ДТП.

Згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю Страхувальника. Розмір страхового відшкодування визначається Страховиком, виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. Підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування, рекомендованої Страховиком.

Відповідно до рахунку СТО вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля складає 63 535,00 грн, з якого під час визначення розміру страхового відшкодування було виключено вартість запасних складових частин (позиції 14, 15, 17) та робіт (позиції 17, 19, 21) на загальну суму 12 030,00 грн, а також застосовано фіксований розмір амортизаційного зносу на запчастини, деталі, матеріали у розмірі 25,6 % (або 0,256) - у відповідності до п. 5.1 Договору.

Відповідно до аварійного сертифіката за результатом проведення автотехнічного дослідження від 15.01.2020 в дорожній обстановці дії ОСОБА_3 відповідали вимогам ПДР, тоді як в діях ОСОБА_2 вбачається недотримання вимог п. 16.11, 16.13 та дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу» ПДР України. Позивач зазначає, що саме дії ОСОБА_2 з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із настанням даної ДТП.

На виконання умов Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 41 988,44 грн, що підтверджується страховим актом № 01669-02 від 18.02.2020 та платіжним дорученням від 18.02.2020 № 4828.

21.07.2020 за вих. №4721/1 на адресу Відповідача було надіслано претензію з вимогою про відшкодування суми понесених збитків, проте листом від 16.07.2020 за вих. № 01-04-260 Відповідач повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з положеннями статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися судом у кожному конкретному випадку.

Суд зазначає, що відповідно до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Отже, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства, і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв`язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню.

З наявної в матеріалах справи копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 12.12.2019 вбачається, що особою винною у скоєнні ДТП є ОСОБА_3 , який є страхувальником Позивача (пункт 14 Європротоколу).

Вказане вище спростовує доводи Позивача обґрунтовані тим, що саме дії ОСОБА_2 з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із настанням даної ДТП, як то слідує з аварійного сертифіката за результатом проведення автотехнічного дослідження від 15.01.2020.

Приписами статті 993 далі ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» визначено перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Так, відповідно до документів наявних в матеріалах справи, в них відсутні докази на встановлення вини страховика Відповідача (зокрема рішення суду чи визнання вини страховиком Відповідача), а відтак у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» не виникає обов`язку, як у страховика, відшкодувати Позивачу збитки в порядку суброгації.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статті 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів статті 129 ГПК України судові витрати у зв`язку із відмовою від позову покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в розмірі 41 988,44 грн відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом позову, покладаються на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.07.2021

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ