ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 справа № 914/2190/20

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго», м.Кропивницький Кіровоградська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», м.Львів

про визнання договору укладеним.

За участю представників:

від позивача: Даценко О.О.- адвокат (довіреність №79/07 від 18.03.2019 р.) присутня в режимі відеоконференції у Господарському суді Кіровоградської області.

від відповідача: Козич В.Л. - адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №000981 від 24.04.2018 р.; довіреність №904-6040 від 13.12.2019р.).

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про визнання договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії між Приватним акціонерним товариством «Кіровоградобленерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» укладеним в редакції публічного договору приєднання, розміщеного на сайті https://kiroe.com.ua, який є додатком № 1 до позовної заяви.

Ухвалою від 01.09.2020 р. суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 30.09.2020 р.

В підготовчому засіданні 30.09.2020 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду у судовому засіданні на 04.11.2020 р. Розгляд справи постановлено здійснювати в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Господарському суду Кіровоградської області.

В судовому засіданні 04.11.2020 р. оголошено перерву до 02.02.2020 р. Розгляд справи постановлено здійснювати в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Господарському суду Кіровоградської області.

Представник позивача в судове засідання для розгляду справи по суті 02.12.2020 р. в режимі відеоконференції до Господарського суду Кіровоградської області з`явився. Позовні вимоги підтримав повність, просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання для розгляду справи по суті з`явився. Проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Відводів судді та секретарю судових засідань учасниками справи не заявлено.

В судовому засіданні 02.12.2020 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція сторін.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обгрунтовані укладенням між сторонами публічного договору приєднання, а саме договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідач 23.03.2020 р. надав позивачу заяву-приєднання до умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на сайті позивача http.//kiroe.com.ua.

На виконання умов п.10.1 договору про письмове оформлення в паперовій формі додатків до договору та підписання їх уповноваженими особами обох сторін, позивач надіслав відповідачу один примірник договору з додатками №2 «Порядок розрахунків», №3 «Порядок взаємодій між сторонами при виконанні послуг з припинення та відновлення електроживлення споживача».

Відповідач листом повернув вказані додатки з протоколом розбіжностей.

Позивач вважає, що незгода відповідача з редакцією договору, виражена шляхом складання протоколу розбіжностей є безпідставною та суперечить чинному законодавству, у зв`язку з чим просить визнати договір електропостачання про надання послуг з розподілу електричної енергії між сторонами укладеним в редакції публічного договору приєднання, розміщеного на сайті http.//kiroe.com.ua., який є додатком №1 до позовної заяви.

При цьому позивач посилається на положення п. 1.2.5, 2.1.15, 2.1.16 ПРРЕ, ст. 630, 633, 634 ЦК України, ч.4 ст.179, ст.180 ГК України.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечив проти позову з підстав викладених у відзиві.

Так, посилаючись на умови типового договору, п. 2.1.15 ПРЕЕ, ст.ст.3, 6, 627 ЦК України, ч.2 ст.179, ч.4 ст.181 ГК України зокрема зазначив, що типових форм додатків, зокрема, щодо порядку розрахунків та порядку взаємодії чинним законодавством не передбачено. Такі твердження є надуманими та не відповідають нормам матеріального права.

Позивачем було розроблено публічний договір приєднання на основі типових умов договору. Саме типові умови договору (договір без додатків) були акцептовані відповідачем.

Разом із тим, заява-приєднання не може свідчити про прийняття додатків до договору, оскільки такі (як це слідує із законодавства, а також положень типового договору та договору у редакції позивача) визначаються та оформляються сторонами у письмовій формі, а не шляхом подання заяви приєднання.

Відповідач вважає, що договір електропостачальника є договором, який одночасно містить як обов`язкові умови згідно законодавства (додаток № 4 до ПРРЕЕ) так і умови, що погоджуються сторонами, що також узгоджується з приписами ст. 180 ГК України, ст. 630 ЦК України.

Тобто чинне законодавство не передбачає ні типових форм додатків до договору

електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, ні типових

положень, які б регулювали порядок розрахунків між ОСР та електропостачальником чи порядок їх взаємодії.

Відтак, сторони не позбавлені права погоджувати умови додатків на основі вільного волевиявлення, що також кореспондується із п. 10.1 договору.

В даному випадку незгода відповідача із окремими пунктами запропонованих додатків полягала у тому, що такі покладали додаткову відповідальність на електропостачальника (при відсутності відповідальності ОСР), не передбаченої типовим договором та чинним законодавством.

Водночас, жодних аргументів про доцільність та підставність включення спірних положень до додатків позовна заява не містить.

У зв`язку з вказаним вище відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Обставини встановлені судом.

23.03.2020 р. ТОВ «Львівенергозбут» було надано ПрАТ «Кіровоградобленерго» заяву приєднання до умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на сайті позивача http.//kiroe.com.ua.

Згідно абзацу 3 вказаної заяви-приєднання визначено, що погодившись з цією заявою-приєднання (акцептувавши її) електропостачальник засвідчує вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору в повному обсязі.

У мовами п. 10.1.договору, до якого приєднався відповідач визначено, що додатки до цього договору оформляються сторонами письмово в паперовій формі, підписуються уповноваженими особами обох сторін.

Позивач листом № 4971/95 від 03.07.2020 р. направив на адресу відповідача один примірник договору з додатками №2 «Порядок розрахунків» та №3 «Порядок взаємодій між сторонами при виконанні послуг з припинення та відновлення електроживлення споживача».

Листом за вих. №908-3638 від 17.07.2020 р. відповідач повернув на адресу позивача по одному примірнику додатків №2 «Порядок розрахунків» та №3 «Порядок взаємодій між сторонами при виконанні послуг з припинення та відновлення електроживлення споживача» з протоколом розбіжностей.

Позивач вважає, що незгода відповідача з редакцією договору, виражена шляхом складання протоколу розбіжностей є безпідставною та суперечить чинному законодавству, зокрема ст.ст.633, 634 ЦК України, ч.4 ст.179 ГК України.

У зв`язку з цим позивач просить визнати договір електропостачання про надання послуг з розподілу електричної енергії між сторонами укладеним в редакції публічного договору приєднання, розміщеного на сайті http.//kiroe.com.ua., який є додатком №1 до позовної заяви.

Висновки суду.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно ч.ч.1,2 ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Між сторонами з урахуванням ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України укладено публічний договір приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії споживачам електропостачальника, як послуги оператора системи, шляхом приєднання відповідача до умов цього договору (заява-приєднання відповідача до договору від 23.03.2020 р.).

Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 р. (далі по тексту - ПРРЕЕ) та є однаковими для усіх споживачів.

Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

ПРРЕЕ регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Згідно ст.2 Закону України «Про ринок електричної енергії» основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема кодексом систем розподілу та Правилами роздрібного ринку електроенергії.

Згідно п.11.2.2 Кодексу систем розподілу», затвердженого постановою НКРЕКП України №310 від 14.03.2020р. договір про приєднання послуг з розподілу електричної енергії між оператором системи розподілу та споживачем та договір про надання послуг з розподілу електричної енергії між оператором системи розподілу та електропостачальником укладаються відповідно до умов ПРРЕЕ.

Відповідно до умов п.1.2.5 ПРРЕЕ оператор системи забезпечує на своїй території діяльності недискримінаційний доступ до електричних мереж електропостачальнику, який має намір здійснювати діяльність з постачання електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи. Оператор системи укладає договір електропостачальника про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зміст якого визначається оператором системи на основі типового договору електропостачальника про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, який є додатком 4 до цих Правил та укладається з кожним електропостачальником, який звертається до оператора системи.

Пунктами 2.1.15, 2.1.16 ПРРЕЕ встановлено, що оператор системи не має права відмовити електропостачальнику, який звертається щодо укладення договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення діяльності відповідного оператора системи.

Договір електропостачальника про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання, зміст якого визначається оператором системи на основі типового договору, що є додатком 4 до цих Правил, оприлюднюється на офіційному веб-сайті оператора системи та укладається шляхом надання електропостачальником заяви-приєднання. Датою початку дії зазначеного договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви -приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору.

На виконання вищевказаних вимог законодавства позивач з врахуванням Закону України «Про ринок електричної енергії», ПРРЕЕ розробив умови договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії з додатками та розмістив на сайті http.//kiroe.com.ua.

23.03.2020 р. ТОВ «Львівенергозбут» надав ПрАТ «Кіровоградобленерго» заяву приєднання до умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на сайті позивача http.//kiroe.com.ua.

Умовами п.10.1 договору до якого приєднався відповідач передбачено, що додатки до цього договору оформляються сторонами письмово в паперовій формі, підписуються уповноваженими особами обох сторін.

Враховуючи положення п.10.1 договору, позивач листом № 4971/95 від 03.07.2020 р. направив на адресу відповідача один примірник договору з додатками №2 «Порядок розрахунків» та №3 «Порядок взаємодій між сторонами при виконанні послуг з припинення та відновлення електроживлення споживача».

Листом за вих. №908-3638 від 17.07.2020 р. відповідач повернув на адресу позивача по одному примірнику додатків №2 «Порядок розрахунків» та №3 «Порядок взаємодій між сторонами при виконанні послуг з припинення та відновлення електроживлення споживача» з протоколом розбіжностей.

Згідно ч.3 ст.184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно ч.4 ст.179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Відповідно до ч.4 ст.181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Як вбачається зі змісту ч.4 ст.181 ГК України, протокол розбіжностей складається при укладенні договору.

Відповідач надавши позивачу 23.03.2020 р. заяву-приєднання до умов договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на сайті позивача http.//kiroe.com.ua. погодився з умовами вказаного договору.

В абзаці 3 вказаної заяви-приєднання визначено, що погодившись з цією заявою-приєднання (акцептувавши її) електропостачальник засвідчує вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору в повному обсязі.

Враховуючи, що додатки до договору є його невід`ємною частиною, відтак відповідач укладаючи договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, погодився також із змістом його додатків.

Як вже зазначалось вище протокол розбіжностей складається при укладенні договору (ч.4 ст.181 ГК України). Водночас, як вбачається з матеріалів справи, при укладенні договору 23.03.2020 р. відповідач заперечень не мав, а протокол розбіжностей подав до додатків до договору з пропуском строку встановленого ч.4 ст.181 ГК України для подання протоколу розбіжностей.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії разом із додатками укладений сторонами 23.03.2020 р. та почав діяти 24.03.2020 р. згідно умов п.2.1.16 ПРРЕЕ.

Позивач, надсилаючи 03.07.2020 р. відповідачу договір з додатками №2 «Порядок розрахунків» та №3 «Порядок взаємодій між сторонами при виконанні послуг з припинення та відновлення електроживлення споживача» діяв на виконання умов п.10.1 договору, до якого 23.03.2020 р. приєднався відповідач без зауважень в повному обсязі.

Протокол розбіжностей складається сторонами в процесі укладення договору, а не після його укладення. Відтак складання відповідачем протоколу розбіжностей до додатків до вже укладеного раніше договору не відповідає чинному законодавству.

Вищевказане спростовує заперечення відповідача викладені ним у відзиві.

Позивач просить визнати договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії між Приватним акціонерним товариством «Кіровоградобленерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» укладеним в редакції публічного договору приєднання, розміщеного на сайті https://kiroe.com.ua.

Порядок укладення договорів за рішенням суду врегульовано ст.187 ГК України.

Так, згідно ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Водночас, договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії між сторонами вже укладений 23.03.2020 р., що не заперечується відповідачем, відтак позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається наof probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 р. у справі «Серявін проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010 р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому ст.ст. 256-257 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

У зв`язку із тимчасовою втратою працездатності суддею Сухович Ю.О. з 14.12.2020 р. по 31.12.2020 р., святковими та вихідними днями, перебуванням судді у відпустці з 04.01.2021 р. по 06.01.2021 р., повне рішення складено 11.01.2021 р.

Суддя Ю.О. Сухович