РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.09.2020Справа № 5011-28/10974-2012 (910/17364/19)

За позовом Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор"

про визнання права власності

в межах справи №5011-28/10974-2012

За заявою Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" в особі філії "Придніпровські магістральні нафтопроводи" ПАТ "Укртранснафта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідний та технічний центр "Ротор" (код 19499574)

про визнання банкрутом

Суддя Яковенко А.В.

секретар судового засідання Смігунов В.В.

Представники:

від позивача Ґедзь Д.І.

від відповідача не з`явилися

від АТ "Укртранснафта" Шевцова Т.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду міста Києва (суддя Яковенко А.В.) перебуває справа № 5011-28/10974-2012 за заявою Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" в особі філії "Придніпровські магістральні нафтопроводи" ПАТ "Укртранснафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-дослідний та технічний центр "Ротор" (код 19499574) про визнання банкрутом.

Державне підприємство "Завод імені В.О. Малишева" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" про визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" без правових підстав володіє та розпоряджається машиною траншейною МТ, а тому у заявника виникла необхідність визнати право власності на спірне майно за собою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 (суддя Шкурдова Л.М.) Матеріали позовної заяви Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" за вих. №2647/13 від 03.12.2019 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи №5011-28/10974-2012 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор".

Відповідно до Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справа №5011-28/10974-2012(910/17364/19) за позовом Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" про визнання права власності передано на розгляд судді Яковенко А.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 прийнято заяву Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" про визнання права власності для розгляду в межах справи №5011-28/10974-2012 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор"; вирішено позовну заяву розглядати за правилами загального позовного провадження; відкрито провадження та призначити підготовче засідання на 11.03.2020.

05.03.2020 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Крім того, відзиві на позовну заяву, відповідач вказує на зловживання процесуальними правами з боку позивача та просить суд визнати такі зловживання, залишити позов без розгляду та застосувати заходи процесуального примусу в тому числі й у вигляді штрафу.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Так відповідач, обгрунтовуючи свою заяву про зловживання процесуальними правами позивачем вказує, що останній подав позовну заяву, знаючи про перерахування коштів Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" в тому числі й за виготовлення машини траншейної, що у позивача відсутні будь-які докази, які підтверджують права власності саме позивача на спірне майно, також відповідач вказує, що позивачем не подано ряд документів, внаслідок чого позивач перекрутив факти, тобто як вказує ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" позивачем, за допомогою приховування ряду відомостей та доказів, перекручування фактів, вживаються в такий спосіб дії направлені на привласнення фактично майна банкрута й позбавлення останнього активів необхідних для задоволення грошових вимог кредиторів по справі 5011/28/10974-2012.

Стаття 2 ГПК України визначає завданням господарського судочинства - справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Відповідно до пункту 11 частини третьої цієї ж статті основними засадами (принципами) господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

а) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

б) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Частинами третьою та четвертою цієї ж статті встановлено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживання процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені відповідним Кодексом.

З огляду на викладене, суд не вбачає в діях позивача зловживання процесуальними правами, а твердження відповідача вважає суб`єктивним судженням, оскільки на підтвердження своїх доводів, жодних доказів останній не надав.

Оскільки, суд не визнає дії позивача зловживанням процесуальними правами, то і підстав для застосування заходів процесуального примусу відсуутні.

Судове засідання призначене на 11.03.2020 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Яковенко А.В. у відпустці.

18.03.2020 до канцелярії суду від Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" надійшла відповідь на відзив.

01.04.2020 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" надійшли заперечення на відповідь на відзив ДП "Завод ім. В.О. Малішева".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2020 призначено підготовче засідання на 13.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 закрито підготовче провадження у справі №5011/28/10974-2012 (910/17364/19) за заявою Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" про визнання права власності, що розглядається в межах справи №5011-28/10974-2012 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор"; призначено до розгляду по суті на 02.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 відкладено розгляд справи на 21.09.2020.

18.09.2020 до канцелярії суду від Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

21.09.2020 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр "Ротор" надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судове засідання 21.09.2020 представник позивача з`явився, надав пояснення по суті спору, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання 21.09.2020 не з`явився, до суду неодноразово подавалося клопотання про розгляд справи за його відсутності, аналогічне клопотання надійшло до суду 21.09.2020.

Зважаючи на заявлене клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності, суд заслухавши думку представника позивача та керуючись приписам ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку про можливість розглянути справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 21.09.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2004 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний та технічний центр «Ротор» (замовник) та Державним підприємством «Завод ім. В,О. Малишева» (виконавець) укладено Договір №23/22Н-04-98дп (надалі - Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується виготовити та передати у власність замовника продукцію в номенклатурі, цінах, кількості та в строки, визначені календарним планом, який є невід`ємною частиною договору, а замовник зобов`язується прийняти продукцію та сплатити вартість (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору виконавець зобов`язується виготовити базове шасі для машини траншейної МТ у кількості 1 шт., навісне устаткування цієї машини у кількості - 1 шт., провести складання машини МТ і прийняти участь у введенні в експлуатацію машини траншейної МТ у кількості 1 шт. в порядку обумовленому календарним планом до цього договору. Продукція по якості та комплектності повинна відповідати конструкторській документації та технічним вимогам, діючим на підприємстві-виробнику та прийнята представниками замовника.

Пунктом 2.2 Договору встановлено, що замовник передає виконавцю, для узгодження і виготовлення шасі ШБ-1-02, конструкторську документацію на навісне устаткування згідно погодженого план-графіку: 1 екземпляр в кальках та 1секземпляр врахованих синекопій. При виконанні договору використовувати конструкторську документацію на щасі ШБ-1-02. Погоджений план-графік передачі робочої КД на навісне обладнання формується і підписується сторонами разом з договором та є його невід`ємною частиною (додаток №3, №4).

Згідно п. 2.4 Договору після закінчення виконання робіт виконавець, на протязі трьох днів, зобов`язаний повідомити замовника про готовність предмету договору до здачі.

Відповідно до п. 2.5 Договору днем закінчення виконавцем своїх обов`язків по виготовленню продукції вважається дата підписання акту приймання-здачі продукції.

Пунктом 2.6 Договору встановлено, що відвантаження продукції проводиться після 100% оплати робіт по її виготовленню.

Згідно п. 2.7 Днем виконання обов`язків виконавцем по договору є дата прийому машини Генеральним замовником на трасі діючого трубопроводу.

У пункті 1 Додатку № 2 Додаткової угоди № 6 до Договору «Графік платежів та поставки комплектуючих» зазначено, що аванс за виготовлення машини МТ (50 % від вартості) Замовником виконано в сумі 400000,00 грн. (з ПДВ). Крім того, згідно цього Додатку № 2 Додаткової угоди № 6 Замовник зобов`язався до 15.12.2008 - здійснити оплату за виготовлення машини в сумі 400000,00 грн. (з ПДВ), до 20.12.2008 - здійснити поставку комплектуючих згідно Договору, не пізніше 20.06.2009 - здійснити кінцеву оплату за виготовлення машини в сумі 161650,00 грн.

За змістом пункту 5.2. Договору Замовник зобов`язується оплатити продукцію згідно акту здачі-приймання та забезпечити поставку комплектуючих без оплати згідні розподільної відомості поставки покупних виробів, що є невід`ємною частиною Договору (додаток №5).

Спір у справі виник у зв`язку із невизнанням відповідачем права власності на машину траншейну МТ за позивачем

За своєю правовою природою укладений Договір є договором підряду.

Частинами 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідачем (замовником за Договором) заперечується право власності на спірне майно за позивачем та вважає, що право власності належить саме йому за Договором.

Доказами набуття замовником права власності на виготовлену за договором підряду нову річ є окрім договору підряду, який доводить підстави набуття замовником права власності на новостворену річ, є також фінансові документи, що підтверджують придбання матеріалів з метою виготовлення з них шляхом переробки (використання) іншої (нової) речі; платіжні (фінансові) документи, що підтверджують оплату замовником підряднику робіт з виготовлення нової речі; документи, які підтверджують передачу - прийняття новоствореної речі від підрядника замовнику; докази передачі від підрядника замовнику також інформації (технічної документації, інструкцій тощо) щодо експлуатації або іншого використання предмета договору підряду - у випадках, передбачених договором підряду (стаття 861 ЦК України), тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується, сторонами у своїх письмових поясненнях рішенням Господарського суду Харківської області від 13.06.2017 у справі №922/1281/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 та постановою Верховного суду від 10.04.2018 у вказаній справі, Договір №23/22Н-04-98дп від 20.01.2004 розірвано.

Вказане рішення мотивовано тривалим (майже вісім років) невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр «Ротор» своїх зобов`язань щодо поставки комплектуючих згідно договору, здійснення розрахунку за договором, що унеможливлює отримання Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» того, на що він розраховував при укладенні договору та свідчить про істотне порушення відповідачем умов договору від №23/22Н-04-98/дп від 20.01.2004 р., а від так і про наявність обумовлених ст. 651 ЦК України підстав для розірвання такого договору за рішенням суду.

Крім того, в постанові Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2017 у справі №922/1281/17 зазначено, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б засвідчували передачу відповідачем позивачу товарно-матеріальних цінностей по Договору №23/22Н-04-98дп від 20.01.2004, та сплату коштів, що свідчить про те, що право власності на матеріальні цінності по цьому Договору до ТОВ НДТЦ «Ротор», м. Київ не переходило.

Також, слід зазначити, що в постанові Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у справі №5011-28/10974-2012, якою скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2019, в частині задоволення заяви ліквідатора банкрута про зобов`язання ДП "Завод ім. В.О. Малишева" надати доступ до майна банкрута, продаж якого здійснюється в ліквідаційній процедурі та зобов`язання ДП "Завод ім. В.О. Малишева" надати доступ до майна банкрута, продаж якого здійснюється в ліквідаційній процедурі (вих.№ 5011-28/10974-2012/592 від 23.10.2017) та зобов`язання ДП "Завод ім. В.О. Малишева" (м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) забезпечити замовнику аукціону - ліквідатору товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "РОТОР", арбітражному керуючому Голінному А.М. (свідоцтво № 1406 від 16.07.2013 року, 18001, м. Черкаси, вул. Чигиринська, 13, адреса поштової кореспонденції: АДРЕСА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), організатору аукціону - Товарна біржа "Міжрегіональний біржовий центр" (04112, м. Київ, вул. О. Теліги, 3, код ЄДРПОУ 3479668) та визначених організатором учасників аукціону, безперешкодний доступ (який має бути наданий зі сторони ДП "Завод ім. В.О. Малишева" протягом семи календарних днів з моменту пред`явлення відповідної письмової вимоги замовником та/або організатором аукціону) до майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний та технічний центр "РОТОР" (), розташованого на території підприємства - ДП "Завод ім. В.О. Малишева" за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, а саме: машини МПРГ-1М - машини пошарової розробки ґрунту (незавершене виробництво) та машини траншейної МТ (незавершене виробництво), шляхом надання допуску ліквідатору банкрута, організатору аукціону, учасникам аукціону, зі сторони ДП "Завод ім. В.О. Малишева" на територію, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126, розташованих на ній приміщень та споруд, зокрема на склад готової продукції, в яких безпосередньо розташовані машина МПРГ-1М - Машина пошарової розробки ґрунту (незавершене виробництво) та машина траншейна МТ (незавершене виробництво) за кожною письмовою вимогою замовника та/або організатора аукціонів протягом усього часу проведення процедури продажу даного майна в ліквідаційній процедурі в межах провадження у справі № 5011-28/10974-2012 про банкрутство ТОВ "НДТЦ "РОТОР" до завершення реалізації, шляхом визначення переможця, оформлення всіх необхідних документів та фактичної передачі вищепереліченого майна новому власнику (переможцю аукціону), зазначено відсутність первинних документів (в т.ч. платіжних документів), якими б підтверджувалось право власності боржника на спірне майно, у тому числі перерахування ТОВ "НДТЦ "РОТОР" за виготовлення машини МТ по договору №23/22Н-04-98дп від 20.01.2004 в сумі 971 250,00 грн. (тобто в повному обсязі відповідно до умов договору).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. №8 передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Таким чином, вказаними судовими рішеннями встановлено, що фінансових документів на придбання матеріалів для виготовлення спірного майна відповідачем не надано, доказів оплати підрядних робіт та докази приймання - передачі спірного майна також відсутні, крім того сам Договір, як підстава набуття права власності за відповідачем, розірвано у зв`язку із істотним порушенням умов договору, а саме не поставкою комплектуючих згідно договору та здійснення розрахунку.

З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для повторного доказування наведених обставин, оскільки вказаними судовими рішенням встановлено, що (право власності на спірне майно до відповідача не переходило), адже існування даних обставин підтверджують судові рішення, які не можуть бути поставлені під сумнів.

Таким чином, враховуючи факт встановлений рішеннями судів щодо не переходу право власності на спірне майно до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр «Ротор», то заперечення останнього, які базуються на переоцінці доказів, які досліджувались при постановленні вказаних вище рішень судів, судом не приймаються до уваги.

Крім того, з аналізу вказаних судових рішень, вбачається що Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» самостійно виконало роботи по Договору №23/22Н-04-98дп від 20.01.2004.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції (право на мирне володіння майном) кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 Цивільного кодексу України).

В силу положень статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Таким чином, з огляду на факти встановлені рішеннями судів (у справах №922/1281/17 та №5011-28/10974-2012), а саме самостійного виконання робіт з виготовлення спірного майна Державним підприємством «завод ім. В.О. Малишева», то в силу ст. 331 Цивільного кодексу України, позовні вимоги щодо визнання права власності на машину траншейну МТ є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст. 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати за Державним підприємством "Завод імені В.О. Малишева" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126; ідентифікаційний код 14315629) право власності на машину траншейну МТ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний та технічний центр «Ротор» (01010, м. Київ, вул. Суворова, 1; ідентифікаційний код 19499574) на користь Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева"(61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126; ідентифікаційний код 14315629) судовий збір у розмірі 25 838 (двадцять п`ять тисяч вісімсот тридцять вісім) грн. 19 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.07.2021

Суддя А.В. Яковенко