Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/677/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Борух С.В. - адвокат, ордер серії КС №742469 від 21.05.2019;

від відповідача: Оніщук С.О. - адвокат, ордер серії ВХ №1002375 від 14.02.2020 (приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Тхорівське"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко"

про стягнення 240000,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 240000,00 грн. попередньої оплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивачем на виконання умов договору поставки №11/02/2020 від 11.02.2020 перераховано 240000,00 грн. попередньої оплати. Проте відповідач не виконав свого зобов`язання щодо поставки товару (зерна кукурудзи врожаю 2019 року).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві (а.с. 64-65).

Так, відповідач відзначав, що п.п. 1.1.4. договору загальна вартість товару з ПДВ складає 1600000,00 грн. Тому лише після здійснення повної передоплати в зазначеній сумі у відповідача виникне обов`язок поставити товар, тому відсутні підстави для повернення коштів.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (продавець/відповідач) та Товариством з додатковою відповідальністю "Тхорівське" (покупець/позивач) укладено договір поставки №11/02/2020 (а.с. 6-7), відповідно до якого продавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується поставити покупцю зерно кукурудзи врожаю 2019 року (товар), а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти та оплатити товар (п.п. 1.1. договору).

Також пунктом 1 договору сторони погодили, що кількість товару - 500,00 т +/- 5%. Ціна одиниці товару з ПДВ складає 3200,00 грн. за 1 Тонну. Загальна вартість товару з ПДВ за даним договором складає 1600000,00 +/- 5%.

Згідно п.п. 2.4. договору факт поставки партії вважається сторонами таким, що відбувся, зобов`язання продавця - виконана належним чином, а товар вважається прийнятим покупцем за кількістю та якістю, з моменту підписав уповноваженим представником Покупця видаткової накладної на відповідну партію.

Також п.п. 3.6. договору визначено, що покупець перераховує на рахунок продавця вартість товару на умовах передоплати. Оплата може проводитись частинами або повністю за узгодженням сторін.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.п. 9.1. договору).

На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу попередню оплату:

- 11.02.2020 в сумі 150000,00 грн. (платіжне доручення №1357);

- 17.02.2020 в сумі 170000,00 грн. (платіжне доручення №1371);

- 19.02.2020 на суму 160000,00 грн. (платіжне доручення №1384);

- 20.02.2020 на суму 40000,00 грн. (платіжне доручення №1387);

- 21.02.2020 на суму 200000,00 грн. (платіжне доручення №1408).

Відповідач в свою чергу поставив позивачу кукурудзу врожаю 2019 року вартістю:

- 322048,00 грн. (видаткова накладна №6 від 14.02.2020);

- 156992,00 грн. (видаткова накладна №7 від 20.02.2020).

Проте, відповідач в послідуючому не виконав взяті на себе зобов`язання з поставки товару на оплачену позивачем суму 240000,00 грн.

25.03.2020 відповідачу направлено претензію з проханням повернути суму попередньої оплати в сумі 240000,00 грн. (а.с. 10-11), яка залишена ТОВ "Цефей-Еко" без належного реагування.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші юридичні акти. При чому, у наведеній нормі відсутній вичерпний перелік підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з умов договору, за своєю правовою природою даний договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, позивач здійснив відповідачу передплату у розмірі 240000,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 8-9).

Таким чином у відповідача, внаслідок оплати позивачем товару, виник кореспондуючий обов`язок поставити його.

Проте відповідач не здійснив поставку товару на суму 240000,00 грн., та не повернув позивачу сплачені в якості попередньої оплати грошові кошти.

В силу приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на вказану норму, порушення продавцем строку передання покупцеві попередньо оплачених товарів породжує на стороні покупця дві правомочності, одну із яких покупець може використати на свій розсуд: 1) пред`явити вимогу про передання оплаченого товару; 2) вимагати повернення суми попередньої оплати. Реалізація другої із названих правомочностей означає, що він конклюдентними діями відмовився від прийняття виконання. Відмову від прийняття виконання в такий спосіб у цьому випадку слід вважати такою, що ґрунтується на спеціальному положенні ч. 2 ст. 693 ЦК України і є правомірною.

Отже, визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога щодо стягнення 240000,00 грн. заборгованості є обґрунтованою.

Посилання відповідача на наявність обов`язку поставити товар лише після перерахування повної попередньої оплати в сумі 1600000,00 грн., суд оцінює критично та зазначає, що поставляючи позивачу товар в межах сплачених 11.02.2020, 17.02.2020 та 19.02.2020 сум, відповідач вчинив конклюдентні дії, тобто дії, що виявили його волю до встановлення своєю поведінкою поставки товару партіями в межах сплачених грошових коштів.

Водночас, суд звертає увагу на те, що п.п. 3.6. договору передбачав право позивача перераховувати на рахунок продавця вартість товару на умовах передоплати частинами. Жодних заборон щодо поставки товару партіями договір від 11.02.2020 не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю" Цефей-Еко" (11772, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Броники, вул. Шосейна, 5-А, ід. код 42414840)

- на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Тхорівське" (09050, Київська область, Сквирський район, с. Тхорівка, вул. Лісова, 32, ід. код 03376929) 240000,00 грн. сплачених коштів, а також 3600,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.01.21

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2, 3 - сторонам (рек. з повід.)