Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1031/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Мегабуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріадна-Полісся"

про стягнення 238538,18 грн

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріадна-Полісся" 238538,18грн, з яких 193339,16грн основного боргу та 45199,02грн 10% штрафу.

Ухвалою від 07.09.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 06.10.2020.

29.09.2020 через загальний відділ суду від директора ТОВ "Аріадна-Полісся" надійшов відзив, згідно якого останній визнає позовні вимоги в частині стягнення 193339,16грн основного боргу та заперечує щодо стягнення штрафних санкцій.

Згідно зі ст.191 ГПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

13.10.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.124-125).

Ухвалою від 06.10.2020, з урахуванням ухвали від 09.10.2020, суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 09.11.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/1031/20, призначена на 09.11.2020 об 11 год. 30 хв., в судове засідання не вносилась.

Ухвалою від 24.11.2020 суд продовжив строк підготовчого провадження, на підставі ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та призначив підготовче засідання на 08.12.2020.

08.12.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 30.12.2020.

Представники сторін в судове засідання 30.12.2020 не з`явились.

Згідно клопотання №31 від 29.12.2020 директор позивача просив суд здійснювати розгляд справи без його участі, за наявними у справі документами (а.с. 139).

Представник відповідача у заяві від 05.10.2020 просив суд розглянути справу без його участі та вказував, що підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву (а.с. 120).

Враховуючи вказані клопотання, а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, суд вважає, що неявка останніх не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2019 між ТОВ "Виробнича компанія "Мегабуд" (постачальник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю Аріадна-Полісся" (покупець, відповідач), укладено Договір постачання товару № ТМ-4/19 (далі - Договір (а.с .9-11), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язався впродовж дії цього Договору передавати у власність покупцю товар в асортименті (надалі - Товар), кількості та за ціною зазначеними в рахунках-фактурах постачальника, а постачальник зобов`язався приймати та своєчасно здійснювати оплату отриманого товару на умовах даного Договору.

Позивач у позовній заяві вказав, що на виконання умов Договору, згідно видаткових накладних, поставив відповідачу будівельні матеріали на загальну суму 451990,15 грн, однак останній, в порушення умов Договору, провів лише часткову оплату, внаслідок чого загальна сума невиконаного відповідачем зобов`язання з оплати отриманого товару станом на час звернення до суду склала 193 339,16 грн.

Не проведення відповідачем у повному обсязі розрахунків стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу позивач заявив до стягнення з відповідача 45199,02грн 10% штрафу.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с.115-116) позовні вимоги в частині 193339,16грн основного боргу визнав. Просив суд відмовити в стягненні штрафу у зв`язку з тим, що період виконання господарських зобов`язань відповідачем фактично співпав в період запровадження на території України карантину, впровадженого постановою КМУ 11.03.2020 року № 211, що відобразилось на діяльності підприємства, насамперед зниженням реалізації будівельних послуг, що у свою чергу призвело до відсутності коштів у відповідача для вчасних розрахунків з постачальниками, в тому числі з позивачем. Зауважив, що порушення відповідачем строків оплати за отриманні послуги не завдало збитків позивачу. Звернув увагу, що позивач безпідставно нараховує штраф у розмірі 10 % на суму боргу в розмірі 45199,02грн, оскільки за умовами п. 6.3. Договору, останній розраховується у розмірі 10% від суми боргу, а не від суми поставленого товару, як рахує позивач. За розрахунком відповідача, розмір штрафу складає 19339,16грн (193339,16грн Х 10%).

Позивач, у відповіді на відзив (а.с. 124-125), вказав, що господарські зобов`язання по оплаті отриманих будівельних матеріалів у відповідача настали з лютого 2019, тобто майже за рік до запровадження на території України карантину, пов`язаного з запобіганням поширенню коронавірусу COVID - 19, а тому в останнього було вдосталь часу для оплати товару до запровадження карантину. При цьому зауважив, що лише 21.06.2020 відповідач вибірково оплатив товар на суму 258650,99 грн, тобто, з порушенням строку оплати щонайменше на 180 календарних днів, в той час як п. 6.3. Договору передбачає, що штраф у розмірі 10% від суми заборгованості нараховується починаючи з тридцять першого дня прострочення терміну оплати, передбаченого п. 3.3. Договору.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення сторін, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 ЦК встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №ТМ-4-19 постачання товарів від 03.01.2019 (а.с. 9-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За п. 3.3. Договору, покупець проводить оплату отриманого товару не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати, вказаної у видатковій накладній постачальника.

Видатковими накладними (а.с. 14-97) підтверджено, що на виконання умов Договору, в період з 08.02.2019 по 06.03.2020, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 451900,15грн. Вказаний товар був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженого за довіреністю представника та відтиском печатки відповідача на накладних.

Суд встановив, що відповідач свій обов`язок по оплаті отриманого товару виконав частково та з простроченням, сплативши 31.07.2020 кошти, в загальній сумі 258650,99грн(а.с.98-103), внаслідок чого заборгованість останнього склала 193339,16грн. Вказану суму боргу відповідач визнав (а.с. 115-116).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи те, що доказів погашення основного боргу в заявленому розмірі станом на день розгляду справи відповідач не надав, позовні вимоги про стягнення на користь позивача 193339,16грн є обґрунтованими.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічна норма закріплена і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи допущене порушення умов Договору в частині своєчасного проведення розрахунків, позивач просить стягнути з відповідача 45199,02грн 10% штрафу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Умовами п.6.3. Договору сторони визначили, що при порушенні покупцем строків оплати, вказаних у п. 3.3. Договору на термін понад 30 календарних днів, останній, крім пені передбаченої п. 6.2. Договору, сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Також постачальник залишає за собою право призупинити відпуск товару до повної оплати попередніх партій та/або зменшити термін відстрочки платежу.

З розрахунку позивача (а.с. 3) вбачається, що штраф у розмірі 10% останнім нараховано від суми боргу у розмірі 451990,15грн, що складає 45199,02грн.

Оскільки відповідач допустив порушення в частині своєчасного проведення розрахунків та здійснив часткову оплату з порушенням строків оплати, вказаних в п. 3.3. Договору на термін понад 30 календарних днів, нарахування штрафу у розмірі 45199,02грн на суму боргу у розмірі 451990,15грн є обґрунтованим.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та заявленими відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, зважаючи на клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву, про зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу, обґрунтованого впливом на його господарську діяльність запровадженого на території України карантину, впровадженого постановою КМУ 11.03.2020 року № 211, що потягло зниження реалізації будівельних послуг та призвело до відсутності коштів у відповідача для вчасних розрахунків з постачальниками, в тому числі і з позивачем, суд враховує таке.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018р. у справі №917/1068/17, від 22.01.2019р. у справі №908/868/18, від 13.05.2019р. у справі №904/4071/18, від 22.04.2019р. у справі №925/1549/17, від 30.05.2019р. у справі №916/2268/18, від 04.06.2019р. у справі №904/3551/18.

Суд також враховує позицію Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013, з мотивувальної частини рішення якої вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Розцінюючи наведене відповідачем обґрунтування прострочення в оплатах запровадженням на території України карантину, суд враховує і заперечення позивача також. Так, з матеріалів справи вбачається, що дійсно обов`язок провести розрахунки виник у відповідача в період з лютого 2019 по березень 2020 року. Тобто, лише не значну частину розрахунків, згідно Договору, відповідач зобов`язаний був провести під час дії карантину, у випадку дотримання строків їх здійснення. Натомість, у зв`язку із допущеним простроченням, значна частина розрахунків проведена під час дії карантину, а на заявлену до стягнення суму товар взагалі не оплачений, тобто, на розрахунки у спірних відносинах дійсно мають вплив обставини запровадження карантину. Суд враховує, що запровадження на території України карантину, згідно постанови КМУ 11.03.2020 року № 211, у будь - якому разі негативно відобразилось на господарській діяльності підприємства, зокрема на його платоспроможності. Також судом взято до уваги, що, не зважаючи на вказане та на запровадження карантину, значна частина поставленого за договором товару, хоч і з не великим простроченням, однак оплачена на час звернення позивача до суду, а решта заборгованості визнається відповідачем. Водночас суд враховує, що позивач нарахував штраф і на частину простроченої заборгованості, яка була сплачена відповідачем на час звернення позивача до суду, що узгоджується з умовами Договору, однак, зважаючи на вище вказані обставини, а також на не доведеність збитків кредитора та на необхідність дотриманням принципу розумності і справедливості, свідчить про необхідність зменшення штрафних санкцій, з метою врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін.

При зменшенні розміру неустойки суд враховує поведінку відповідача, а також те, що матеріали справи не містять доказів заподіяння збитків позивачу внаслідок допущеного прострочення в оплатах.

За наведених обставин, враховуючи, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, суд дійшов висновку про зменшення розміру штрафу, виходячи з обґрунтовано заявленої його суми, на 40 % - до 27119,41 грн.

При цьому судом взято до уваги приписи підпункту 9.4. пункту 9 постанови ВГСУ "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6 про те, що у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 статті 83 ГПК, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

За вказаного, до стягнення з відповідача підлягає 27119,41 грн штрафу та 193339,16 грн основного боргу.

Судовий збір у розмірі 3578,07 грн, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір штрафу на 40% - до 27119,41грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріадна-Полісся" (10001, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Київська, буд. 79, ід. код 40258463) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Мегабуд" (10001, Житомирська обл., місто Житомир, проспект Незалежності, буд. 81-А, ід.код 36549008):

- 193339,16 грн основного боргу;

- 27119,41 грн штрафу;

- 3578,07 грн судового збору.

4. У стягненні 18079,61грн штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.01.21

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.) .