ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2020 р. Справа № 911/2382/20

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Великоолександрівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-К»

про стягнення 1182308,17 грн

за участю представників

позивача: Сергет В.В. - адвокат, ордер серії ХС № 189911 від 17.09.2020;

відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Дочірнє підприємство «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Великоолександрівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - позивач, ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в особі філії «Великоолександрівський райавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-К» (далі - відповідач, ТОВ «Гарант-К») про стягнення 1182308,17 грн, з яких: 1117068,58 грн основної заборгованості, 26441,05 грн інфляційних втрат, 37547,00 грн 3% річних та 1251,54 грн пені.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договорами: № 1 від 07.06.2019 та № 3 від 02.08.2019 - у частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 21.09.2020. Відповідачу також було встановлено строк для подання відзиву на позов - до 18.09.2020.

Ухвалою суду від 21.09.2020 підготовче засідання відкладено на 19.10.2020.

На підставі ухвали Господарського суду Київської області від 19.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.11.2020.

У судовому засіданні 16.11.2020 представник позивача обґрунтував в усному порядку заявлені вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань процесуального характеру на адресу суду не направив.

Частиною 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень ст. 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копії ухвал суду у справі були направлені судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 08853, Київська обл., Миронівський р-н, с. Андріївка, вул. Тараса Шевченка, буд. 50.

Ухвалу про відкриття провадження у даній справі відповідачем отримано 17.09.2020, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 802. Решта поштових відправлень з копіями відповідних ухвал повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення ТОВ «Гарант-К» з відмітками «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Положеннями ч. 9 ст. 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом враховано, що строк, встановлений відповідачу для подання відзиву на позов, сплинув 18.09.2020, клопотань про продовження такого строку від відповідача до суду не надходило.

Оскільки судом було вчинено усі дії для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд, на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України, здійснює розгляд справи виключно за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 ГПК України, 16.11.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між філією «Великоолександрівський райавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (постачальник) та ТОВ «Гарант-К» (замовник) укладено договори № 1 від 07.06.2019 та № 3 від 02.08.2019 (далі - договори), які містять, зокрема, наступні умови:

- в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар зазначений в п. 1.2. (надалі іменується - товар), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити наступний товар (п. 1.1.);

- найменування товару: асфальтобетон та бітум, одиниця виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, визначаються рахунком-фактурою, яка є невід`ємними частиною цього договору (п. 1.2. договорів);

- вартість цього договору становить 850000,00 грн, у тому числі ПДВ - 141666,67 грн (п. 2.1. договору № 1);

- вартість цього договору становить 300000,00 грн, у тому числі ПДВ - 50000,00 грн (п. 2.1. договору № 3);

- розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у даному договорі, у вигляді 100% передплати (п. 2.2. договорів);

- датою поставки товару вважається дата отримання покупцем та оформлення уповноваженими представниками сторін, у встановленому чинним законодавством порядку, видаткових накладних (п. 3.2. договорів).

- право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару, який вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем на підставі підписаних сторонами видаткових накладних (п. 3.3. договорів);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 8.1. договорів).

На виконання умов договорів постачальник виставив замовнику рахунки-фактури для оплати товару, а саме: № 22 від 27.06.2019 на оплату вартості асфальтобетону в сумі 260283,82 грн; № 25 від 30.06.2019 на оплату вартості бітуму в сумі 11456,59 грн; № 36 від 31.07.2019 на оплату вартості асфальтобетону в сумі 385303,86 грн; № 39 від 16.08.2019 на оплату вартості асфальтобетону в сумі 460024,31 грн.

Вказані рахунки-фактури отримані представником ТОВ «Гарант-К» про що свідчать відповідні відмітки про їх отримання на цих рахунках, які скріплені печатками ТОВ «Гарант-К».

У період з 27.06.2019 по 16.08.2019 постачальник передав, а покупець прийняв у власність визначений у рахунках-фактурах товар на загальну суму 1117068,58 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними: № 13 від 27.06.2019 на суму 260283,82 грн; № 15 від 30.06.2019 на суму 11456,59 грн; № 20 від 31.07.2019 на суму 385303,86 грн; № 21 від 16.08.2019 на суму 460024,31 грн. Вказані видаткові накладні підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

У подальшому, 16.12.2019 філія «Великоолександрівський райавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» звернулась до ТОВ «Гарант-К» з претензією № 155 від 16.12.2019, у якій повідомляла про заборгованість покупця перед постачальником за вказаними вище договорами та пропонувала протягом десяти днів сплатити на користь філії «Великоолександрівський райавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» заборгованість в сумі 1117068,58 грн.

Між філією «Великоолександрівський райавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ТОВ «Гарант-К» 01.03.2020 підписано акт звіряння розрахунків згідно договору № 1 від 07.06.2019 та договору № 3 від 02.08.2019, у якому сторони зафіксували, що станом на 01.03.2020 заборгованість ТОВ «Гарант-К» перед філією складає 1117068,58 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач ухилився від виконання грошових зобов`язань та не оплатив на користь позивача вартість поставленого товару, ДП «Херсонський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в особі філії «Великоолександрівський райавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» звернулось до суду з позовною заявою, у якій, зокрема, просить суд стягнути з ТОВ «Гарант-К» 1117068,58 грн основної заборгованості.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договорів, які за своєю правовою природою є договорами поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 Цивільного кодексу України, частиною 1 якої визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок (ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, за умовами п. 2.2. договорів розрахунки за поставлений товар мали відбуватись у вигляді 100% передоплати.

Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем попередньої оплати.

Однак, незважаючи на те, що відповідачем не здійснено попередньої оплати, позивач поставив відповідачу товар згідно видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи, на загальну суму 1117068,58 грн.

Оскільки умовами договору не передбачено строків проведення розрахунків за товар, поставлений без проведення попередньої оплати, то в даному випадку, щодо строків здійснення розрахунків, слід керуватись нормами ст. 692 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною нормою, що регулює порядок проведення розрахунків при виникненні між суб`єктами господарювання правовідносин купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що станом на день звернення з позовом до суду та на день вирішення спору в суді, в результаті неналежного виконання покупцем свого обов`язку, має місце заборгованість перед постачальником в сумі 1117068,58 грн. Доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем у вказаній сумі матеріали справи не містять.

За нормами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

На підставі аналізу зазначених вище норм чинного законодавства, дослідження матеріалів та всебічного розгляду всіх обставин справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1117068,58 грн основного боргу є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого позивачем товару, останній заявив до стягнення з ТОВ «Гарант-К» 1251,54 грн пені.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно положеннями Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зауважує, що даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пунктами 5.2. договорів сторони обумовили, що в разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% вартості товару від суми боргу за кожен день прострочення.

За приписом ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п. 2.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Відповідно до розрахунку, який позивачем долучено до позовної заяви, пеня за договором № 1 нарахована за період з 07.06.2019 по 12.08.2020 на суму заборгованості в розмірі 657044,27 грн. Пеня за договором № 2 - за період з 02.08.2019 по 12.08.2020 на суму заборгованості в розмірі 460024,31 грн.

З указаного розрахунку пені вбачається, що пеня розрахована від сукупної суми заборгованості, яка виникла за кожним договором окремо та за періоди, які перевищують встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячний строк для її нарахування. Крім того позивач невірно визначив момент виникнення прострочення.

Оскільки, як встановлено судом, позивач виконав свій обов`язок з поставки товару незважаючи на невиконання відповідачем обов`язку щодо здійснення попередньої оплати за товар, суд дійшов висновку, що у відповідача після отримання товару виник обов`язок його оплатити.

У зв`язку з цим судом самостійно здійснено перерахунок пені з урахуванням вірного періоду прострочення оплати від кожної накладної окремо, з урахуванням порядку нарахування пені, передбаченого частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, а саме:

- від накладної № 13 від 27.06.2019 на суму 260283,82 грн пеня за період з 28.06.2019 по 28.12.2019 складає 42565,32 грн;

- від накладної № 15 від 30.06.2019 на суму 11456,59 грн пеня за період з 01.07.2019 по 01.01.2020 складає 1874,49 грн;

- від накладної № 20 від 31.07.2019 на суму 385303,86 грн пеня за період з 01.08.2019 по 01.02.2020 складає 60454,49 грн;

- від накладної № 21 від 16.08.2019 на суму 460024,31 грн пеня за період з 17.08.2019 по 17.02.2020 складає 69746,21 грн.

При розрахунку пені судом застосовано подвійну облікову ставку НБУ, з огляду на те, що умовами укладених між сторонами договорів визначено вищий розмір пені, ніж передбачений ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Загальний розмір пені за розрахунком суду склав 174640,51 грн, що перевищує заявлений до стягнення позивачем.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, вимоги про стягнення пені у сумі 1251,54 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Також позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 37547,00 грн та 26441,05 грн інфляційних втрат.

У розрахунку позивача вказано, що за договором № 1 (сума боргу - 657044,27 грн) за період з 07.06.2019 по 12.08.2020 інфляційні втрати складають 12494,01 грн, 3% річних - 23330,00 грн; за договором № 3 (сума боргу - 460024,31 грн) за період з 02.08.2019 по 12.08.2020 інфляційні втрати складають - 13947,04 грн, 3% річних - 14217,00 грн.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці розрахунку втрат від інфляції судом враховано, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

З урахуванням викладеного, а також зважаючи на встановлені судом вірні дати моменту виникнення прострочення, судом здійснено перерахунок втрат від інфляції від кожної поставки окремо наступним чином:

- від накладної № 13 від 27.06.2019 на суму 260283,82 грн інфляційні втрати за період з липня 2019 року по липень 2020 року складають 4682,86 грн;

- від накладної № 15 від 30.06.2019 на суму 11456,59 грн інфляційні втрати за період з липня 2019 року по липень 2020 року складають 206,12 грн;

- від накладної № 20 від 31.07.2019 на суму 385303,86 грн інфляційні втрати за період з серпня 2019 року по липень 2020 року складають 9299,76 грн;

- від накладної № 21 від 16.08.2019 на суму 460024,31 грн інфляційні втрати за період з вересня 2019 року по липень 2020 року складають 69746,21 грн.

За розрахунком суду інфляційні втрати загалом становлять суму в розмірі 25014,87 грн, з огляду на що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково.

Також судом здійснено перерахунок 3% річних з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за кожною накладною окремо та до 12.08.2020 (кінцева дата періодів нарахування, вказана позивачем), а саме:

- від накладної № 13 від 27.06.2019 на суму 260283,82 грн 3% річних за період з 28.06.2019 по 12.08.2020 складають 8800,84 грн;

- від накладної № 15 від 30.06.2019 на суму 11456,59 грн 3% річних за період з 01.07.2019 по 12.08.2020 складають 384,55 грн;

- від накладної № 20 від 31.07.2019 на суму 385303,86 грн 3% річних за період з 01.08.2019 по 12.08.2020 складають 11951,34грн;

- від накладної № 21 від 16.08.2019 на суму 460024,31 грн 3% річних за період з 17.08.2019 по 12.08.2020 складають 13664,05 грн.

Загалом сума 3% річних від простроченої заборгованості склала 34800,78 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також задовольняються судом частково.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про належне і своєчасне виконання зобов`язань за договорами № 1 від 07.06.2019 та № 3 від 02.08.2019.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 1117068,58 грн основної заборгованості, 25014,87 грн. інфляційних втрат, 34800,78 коп. 3% річних та 1251,54 грн пені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-К» (08853, Київська обл., Миронівський р-н, с. Андріївка, вулиця Тараса Шевченка, буд. 50; ) на користь Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Поповича, буд. 23; ) в особі філії «Великоолександрівський райавтодор» Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (74100, Херсонська обл., Великоолександрівський р-н, смт Велика Олександрівка, вул. Миру, буд. 65 А; код ЄДРПОУ ВП: 26185528): 1117068 (один мільйон сто сімнадцять тисяч шістдесят вісім) грн 58 коп. основної заборгованості, 25014 (двадцять п`ять тисяч чотирнадцять) грн 87 коп. інфляційних втрат, 34800 (тридцять чотири тисячі вісімсот) грн 78 коп. 3% річних, 1251 (одну тисячу двісті п`ятдесят одну) грн 54 коп. пені та 17672 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят дві) грн 03 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.01.2021.

Суддя О.В. Щоткін