РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2020Справа № 910/2891/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот»

до відповідача державного підприємства «Укрхімтрансаміак»

про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог,

Представники:

від позивача Волков О.Ю.- ордер на дання правової допомоги №466751 від 14.05.2020

Бауліна В.О. - довіреність № 77/2276-н/63-2019-5-982 від 26.11.2019

від відповідача Пойда О.А. - довіреність

Демчук Д.В. - довіреність б/н від 19.03.2020

Перепелинська О.С. - довіреність

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося публічне акціонерного товариства «Тольяттіазот» з позовом до державного підприємства «Укрхімтрансаміак» про визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлених листом № 106 від 29.01.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчиненого за заявою відповідача № 106 від 29.01.2020, вимогам законодавства - приписам ст. 601 ЦК України: не настав строк виконання зобов`язань, про залік яких іде мова, відсутня безспірність вимог як необхідна умова зарахування, а також їх однорідність. Зокрема, позивач вважає, що оскільки предметом зарахування є заборгованість за рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, то:

- за відсутності проходження спеціальної процедури визнання та надання дозволу на їх (рішень) виконання (ст. 480 ЦПК України) не настав строк виконання грошових зобов`язань;

- оскарження рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України свідчить про відсутність безспірності заборгованості;

- грошові зобов`язання позивача і відповідача виражені у різних валютах, а тому не є однорідними.

Позивач не погоджується з припиненням на підставі оспорюваного правочину зобов`язання відповідача перед позивачем по сплаті грошових коштів згідно з рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 01.03.2017 у справі № АС 845у/2015 в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України і залишком заборгованості позивача перед відповідачем станом на 31.12.2019 у розмірі 189454, 53 доларів США та 646500,00 грн.

Суд своєю ухвалою від 03.03.2020 відкрив провадження у справі № 910/2891/20, постановив розглядати справу у порядку загального позовного провадження.

Державне підприємство «Укрхімтрансаміак» у встановлений судом строк для подачі відзиву заперечило проти розгляду спору в господарському суді, оскільки сторони уклали угоду про вирішенні спору Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України. У зв`язку з цим відповідач просив залишити позов без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Суд відмовив державному підприємству «Укрхімтрансаміак» у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду, про що 21.05.2020 постановив окрему ухвалу.

Державне підприємство «Укрхімтрансаміак» позовні вимоги відхилило повністю. Відповідач вважає, що оскільки вимоги, зарахування яких мало місце, виникли за зовнішньоекономічним контрактом № 026/А/2007 від 24.12.2007 і випливають із зустрічних зобов`язань - вони є зустрічними і однорідними, а їх зарахування за одностороннім правочином відповідає вимогам чинного законодавства України та є підставою для припинення зобов`язань за зовнішньоекономічним контрактом М026/А/2007 від 24.12.2007. На думку відповідача:

- за умовами контракту № 026/А/2007 від 24.12.2007 рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України є обов`язковим та остаточним, ст. 480 ЦПК України жодним чином не обмежує боржника за арбітражним рішенням виконати його добровільно без звернення до суду, якщо в нього є така можливість. Зарахуванням можуть бути припинені зобов`язання на будь-якій стадії їх існування, у тому числі після прийняття судових рішень, рішень міжнародного комерційного арбітражу, після порушення виконавчого провадження;

- безспірність заборгованості сторін встановлена рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України: заборгованість відповідача перед позивачем встановлена рішенням у справі № 845у/2015 на суму 2 123 333,77 доларів США та рішенням у справі № 21у/2017 на суму 1 523 982,84 долари США; заборгованість позивача перед відповідачем виникла внаслідок внесення змін до умов контракту № 026/А/2007 від 24.12.2007 рішенням у справі № 260р/2017 щодо ставки послуг відповідача (вартість за період з 18.03.2019 по 31.12.2019 збільшилась на 2 023 844,89 доларів США) та рішенням у справі № 170/218 щодо збільшення тарифу (вартість послуги за період з 20.10.2018 по 31.12.2019 збільшилась на 1 080 925,01 доларів США). Крім того, рішенням у справі № 170/218 стягнуто з позивача на користь відповідача 732 001,24 долари США;

- процедура оскарження рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду не зупиняє та не впливає на набрання ним чинності;

- грошові зобов`язання, які були припиненні, виражені в одній валюті - долар США, а тому є однорідними.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що надані відповідачем документи (протокол наради відповідача від 26.12.2019; аудиторський звіт про виконання завдання з погоджених процедур стосовно перевірки окремих питань організації та ведення обліку відповідача щодо розрахунку взаємних заборгованостей між відповідачем та позивачем, складений 07.02.2020 ТОВ «Аудиторська фірма «Імона-аудит»; лист Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 21.02.2020 щодо відсутності погодження відповідачу вчинення значного господарського зобов`язання; висновок експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження № 4576/4577/20-72 від 13.03.2020, складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз про відповідність вимогам чинного законодавства України зарахування відповідачем в односторонньому порядку вимог з позивачем) не можуть підтверджувати заборгованість за рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, Така заборгованість може бути підтверджена за результатами проходження встановленої законом процедури їх визнання та надання дозволу на виконання. Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України тільки частково встановлюють певний розмір заборгованості, а частково тільки запроваджують розмір тарифу без стягнення такої заборгованості. Обставини, встановлені рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, підлягають доказуванню в загальному порядку (ч. 8 ст. 75 ГПК України), належні та допустимі докази існування зустрічних зобов`язань позивача перед відповідачем немає.

На думку позивача, рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, які не пройшли процедуру визнання на території України, не є остаточними та обов`язковими для сторін з дати їх винесення. Позивач вважає, що відповідач, всупереч передбаченому законом порядку та в обхід встановленої спеціальної процедури, здійснив примусове виконання рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України щодо стягнення спірних сум шляхом незаконного оформлення в односторонньому порядку заяви про залік.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач сформулював свою незгоду з доводами позивача, наведеними у відповіді на відзив, які зводяться до такого:

- документи, які передували заліку (аудиторський звіт, лист Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 21.02.2020 , висновок експертного дослідження № 4576/4577/20-72 від 13.03.2020) є доказами, оскільки засвідчують обставини, що є предметом доказування - наявність зустрічних заборгованостей та можливість їх зарахування;

- обов`язковість рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, незалежно від застосування процедури його оскарження, зумовлена як контрактом № 026/А/2007 (п. 8.20), так і Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж» (ст. 35), перегляд висновків яких і їх переоцінка є неправомірним судовим втручанням;

- для зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджені рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, закон не зумовлює необхідність застосування процедури визнання таких рішень та отримання дозволу на їх виконання, ця процедура потрібна для їх примусового виконання;

- позивач не спростував відсутність встановленої рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України заборгованості, а тому вона є безспірною.

Під час розгляду справи по суті позивач надав пояснення щодо необхідності врахування висновків Верховного Суду, наведених у поставові від 28.07.2020, ухваленій у справі № 904/2104/19. Відповідно до цього висновку, рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, якщо воно не визнано у встановленому законом порядку, не має преюдиційного значення, а встановлені у ньому обставини підлягають доказуванню в загальному порядку. Тобто, рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, без ухвали про надання дозволу на примусове виконання такого рішення (яка набрала законної сили) не є самостійною підставою для звільнення кредитора від доказування обставин, на які він посилається.

Відповідач у своїх поясненнях щодо врахування висновків Верховного Суду, наведених у поставові від 28.07.2020, зазначив, що критерій безспірності, застосований у цій справі, визначався Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки постанова ухвалена у справі про банкрутство, який передбачає підтвердження вимог кредиторів судовим рішенням, що набрало законної сили. В рамках процедури банкрутства питання безспірності є процесуальним питанням, тоді як безспірність зарахування до таких не належить.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

24 грудня 2007 року Українське державне підприємство «Укрхімтрансаміак» (виконавець) та відкрите (наразі - публічне) акціонерне товариство «Тольяттіазот» (замовник) уклали контракт № 026/А/2007 про надання послуг з транзиту аміаку рідкого через територію України магістральним трубопроводом (далі - Контракт).

Відповідно до п. 1.1 Контракту виконавець надає послуги з транзиту аміаку рідкого технічного ГОСТ 6221-90 марки «АК» російського походження, що поставляється замовником, а саме: його транспортування магістральним аміакопроводом по ділянці «Кордон Росія/Україна - термінал ВАТ «Одеський при ротовий завод» (далі - ОПЗ)», протяжність 804 км., прийом, захолоджування, зберігання і перевантаження аміаку з ізотермічних ємностей ОПЗ на судно, надання спецпричалів ДП «Морський торговельний порт «Южний» (далі - Порт)», а також інші послуги, безпосередньо пов`язані з виконанням зобов`язань перед замовником по Контракту.

У пункті 2.2.3 Контракту сторони погодили, що виконавець надає замовнику за цим Контрактом такі послуги:

- забезпечення транспортування планового об`єму аміаку (п. 1.2 та п.п. 2.2.1), що поставляється замовником;

- прийом, захолоджування, зберігання і перевантаження аміаку з ізотермічних ємностей ОПЗ на судно;

- надання спецпричалів в Порту (портовий вантажний збір);

- інші послуги, безпосередньо пов`язані з виконанням зобов`язань перед замовником за Контрактом.

Згідно з п. 5.1 Контракту оплата за виконання виконавцем послуг, відповідно до п.п. 2.2.3 цього Контракту, здійснюється замовником в доларах США за обумовленою нижче тарифною ставкою.

Цим же пунктом Контракту (абзац 2) визначена тарифна ставка, яка становить 35,35 доларів США за одну тонну аміаку, у тому числі: 3,2 долара США за одну тонну в розрахунку на 100 км або 25,73 доларів США за одну тонну аміаку на всю відстань (804 км) - за надання послуг з транзитного транспортування аміаку замовника; 9,62 доларів США за одну тонну - за надання інших послуг, пов`язаних з транзитом аміаку (прийом, захолоджування, зберігання і перевантаження з ізотермічних ємностей ОПЗ на судно, портовий вантажний збір за спецпричали Порту та інші послуги, безпосередньо пов`язані з виконанням зобов`язань перед замовником за Контрактом).

Відповідно до п. 8.2 Контракту спори і розбіжності в межах цього Контракту, врегулювання яких неможливо досягнути шляхом переговорів, підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення в Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України. Рішення арбітражного суду є обов`язковим і остаточним для кожної зі сторін.

Контрактом не передбачено права, що застосовується до договору.

Публічне акціонерне товариство «Тольяттіазот» є суб`єктом господарської діяльності, що має постійне місцезнаходження або постійне місце проживання за межами України (Російська Федерація), і, відповідно до Закону України від 16.04.1991, № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», є іноземним суб`єктом господарської діяльності.

Діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами, є зовнішньоекономічною діяльністю (ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність»).

Контракт, який встановлює взаємні права і обов`язки позивача, як суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності, та відповідача, як іноземного контрагента, у зовнішньоекономічній діяльності, у розумінні Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» є зовнішньоекономічним договором (контрактом), що складений відповідно до законів України.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право».

За приписами ст. 4 Закон України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Колізійними нормами щодо договірних зобов`язань надано право сторонам договору обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України (ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Оскільки сторонами Контракту не визначено право, що підлягає застосуванню до його умов, слід керуватись приписами статей 32, 44 Закону України «Про міжнародне приватне право», яка врегульовує вибір права у разі відсутності відповідної згоди сторін договору. У цьому разі до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином, а правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження (ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, за договором надання послуг є виконавець (ст. 44 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Виконавцем за Контрактом є Українське державне підприємство «Укрхімтрансаміак», а тому до його умов та правовідносин сторін застосовується право України.

Користуючись договірними домовленостями щодо порядку вирішення спорів в рамках виконання Контракту та спорів щодо умов Контракту, сторонами були ініційовані у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України ряд арбітражних розглядів, за результатами яких Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України у 2017-2019 роках винесені рішення.

Зокрема, Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України винесені такі рішення:

1. 01 березня 2017 року Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, розглянувши у засіданні справу № 845у/2015 за позовом відкритого акціонерного товариства «Тольяттіазот» до Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» вирішив:

- стягнути з Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на користь відкритого акціонерного товариства «Тольяттіазот» 2 069 713 доларів США збитків, 8 620,77 доларів США відшкодування витрат з оплати арбітражного збору і 45 000 доларів США компенсації витрат, пов`язаних з захистом інтересів позивача в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України, а всього 2 123 333,77 доларів США;

- стягнути з відкритого акціонерного товариства «Тольяттіазот» на користь Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» 20 000,00 доларів США компенсації витрат, пов`язаних із захистом інтересів відповідача у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України (рішення № 845у/2015 від 01.03.2017).

У рішення зазначено, що воно набирає чинності з 1 березня 2017 року, є остаточним та підлягає негайному виконанню.

2. 27 березня 2018 року Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, розглянувши у засіданні справу АС № 21у/2017 за позовом публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» до державного підприємства «Укрхімтрансаміак» вирішив:

- стягнути з державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на користь публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» 1 518 258,06 доларів США збитків, 5 724,78 доларів США відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього 1 523 982,84 доларів США.

У рішення зазначено, що воно набирає чинності з 27 березня 2018 року, є остаточним та підлягає негайному виконанню.

3. 18 березня 2019 року Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, розглянувши у засіданні справу АС № 260р/2017 за позовом державного підприємства «Укрхімтрансаміак» до публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» вирішив:

- внести до контракту № 026/А/2007 від 24.12.2007 (далі - Контракт) такі зміни:

змінити п.п. 5.1 п. 5 Контракту «Оплата і порядок розрахунків за послуги виконавця, виклавши його в такій редакції:

« 5.1. Оплата за виконання виконавцем послуг, відповідно до п.п. 2.2.3 цього Контракту, здійснюється замовником в доларах США за обумовленою нижче тарифною ставкою.

Тарифна ставка становить 45,10 доларів США за одну тонну аміаку, в тому числі:

- 3,8 доларів США за одну тонну в розрахунку на 100 км або 30,55 доларів США за одну тонну аміаку на всю відстань (804 км) за надання послуг з транзитного транспортування аміаку замовника;

- 14,55 доларів США за одну тонну - за надання інших послуг, пов`язаних з транзитом аміаку (прийом, захолоджування, зберігання і перевантаження з ізотермічних ємностей ОПЗ на судно, доступ до причалу Порту та інші послуги, безпосередньо пов`язані з виконанням зобов`язань перед замовником за Контрактом).

У п. 5.2 п. 5 Контракту «Оплата і порядок розрахунків за послуги виконавця» слова і цифри «за ставкою 13,22 доларів» замінити на слова і цифри «за ставкою 14,55 доларів США».

У рішення зазначено, що воно вступає в законну силу з дати його винесення, є остаточним і підлягає виконанню негайно.

4. 16 липня 2019 року Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, розглянувши у засіданні справу № 170/2018 за позовом державного підприємства «Укрхімтрансаміак» до публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» визнав укладеною з 4 січня 2018 року додаткову угоду № 32 до контракту № 026/А/2007 про надання послуг по транзиту аміаку рідкого через територію України магістральним трубопроводом від 24 грудня 2007 року, якою внесені до Контракту такі зміни:

У п. 1.1 розділу 1 Контракту «Предмет Контракту» слова і цифри «протяжністю 804 км» змінити словами «протяжністю 817,189 км».

У п. 5.1. розділу 5 Контракту «Оплата та порядок розрахунків за послуги виконавця» слова і цифри.

- «Тарифна ставка складає 43,77доларів США за одну тонну аміаку» змінити словами і цифрами «Тарифна ставка складає 44,27 доларів США за одну тонну аміаку»;

« 30,55 доларів США за одну тонну аміаку на всю відстань(804 км)» змінити словами і цифрами « 31,05 доларів США за одну тонну аміаку на всю відстань (817,189 км)»;

У п. 5.2 розділу 5 Контракту «Оплата та порядок розрахунків за послуги виконавця» слова і цифри «за ставкою 30,55 доларів США за одну тонну на всю відстань (804 км)» змінити на слова і цифри «за ставкою 33,05 доларів США за одну тонну на всю відстань (817,189 км.) змінити на слова цифри».

Також цим рішенням вирішено стягнути з публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» на користь державного підприємства «Укрхімтрансаміак» 702 257,58 доларів США заборгованості за послуги, надані за контрактом, 7 483,67 доларів США 3% річних, 22 259,99 доларів США за відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, а всього 732 001,24 доларів США, а також 646 500,00 грн. витрат на правову допомогу.

У рішенні зазначено, що воно набирає законної сили з дати його оголошення, є остаточним та підлягає негайному виконанню.

Державне підприємство «Укрхімтрансаміак» звернулося до публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» з заявою про залік (лист №106 від 29.01.2020).

У цій заяві державне підприємство «Укрхімтрансаміак» зазначає, що враховуючи взаємну заборгованість сторін, яка виникла з одного і того ж Контракту і беззаперечний характер якої підтверджений рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, а також з метою упорядкування взаємовідносин, державне підприємство «Укрхімтрансаміак» вважає доцільним провести залік зустрічних вимог та сповіщає про проведення такого заліку.

Державне підприємство «Укрхімтрансаміак» у заяві про залік наводить вказані вище рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, вважаючи, що ними підтверджена заборгованість державного підприємства «Укрхімтрансаміак» перед публічним акціонерним товариством «Тольяттіазот» на суму 3 647 316,61 доларів США, та заборгованість публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» перед державним підприємством «Укрхімтрансаміак» на суму 3 836 771,14 доларів США і 646 500 гривень. При формуванні у заяві про залік заборгованості публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» перед державним підприємством «Укрхімтрансаміак» останнє, крім безпосередньо визначених рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України сум для стягнення, до ціни заборгованості включило борг, що виник внаслідок застосуванню умов Контракту про ціну послуг, змінених рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі АС № 260р/2017 та у справі № 170/2018. Збільшення вартості послуг внаслідок застосування умов Контракту, змінених рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі АС № 260р/2017, склало 2 023 844,89 доларів США, а внаслідок застосування умов Контракту, змінених рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі АС № 170/2018 - 1 080 925,01 доларів США.

Посилаючись на ст. 601 ЦК України державне підприємство «Укрхімтрансаміак» повідомило про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, внаслідок чого всі зобов`язання державного підприємства «Укрхімтрансаміак» за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі АС №845у/2015 та у справі АС №21у/2017 є припинені заліком, а заборгованість публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» перед державним підприємством «Укрхімтрансаміак» станом на 31.12.2019 складає 189 454, 53 доларів США та 646 500,00 грн.

Заява про залік отримана публічним акціонерним товариством «Тольяттіазот», за результатами розгляду якої останнє надіслало державному підприємству «Укрхімтрансаміак» листа від 12.02.2020 про незаконність такого зарахування, що є підставою вважати його таким, що не відбувся. Мотиви незаконності зарахування, що наведені у листі від 12.02.2020, є тотожними підставам цього позову.

Правовий інститут зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою процедури припинення зобов`язань, загальні правила якої сформовано у главі 50 «Припинення зобов`язань» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Застосування цього інституту має наслідком погашення внаслідок дій правоприпиняючих юридичних фактів прав і обов`язків сторін, що становлять його зміст. Юридична спроможність таких дій бути підставою для припинення зумовлена сукупністю умов здійснення зарахування (ст. 601 ЦК України), та відсутності законодавчих заборон такого зарахування (ст. 602 ЦК України).

Умови припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних наведені у ст. 601 ЦК України. Згідно з цим законодавчим приписом умовами застосування цього способу припинення цивільного-правового зобов`язання є:

- зустрічність вимог, тобто сторони одночасно беруть участь у декількох зобов`язаннях, в яких сторона, що є кредитором в одному зобов`язанні, в іншому є боржником, і навпаки;

- однорідність вимог, під якими розуміють як їх однорідний предмет (зміст), так і однорідність підстав виникнення;

- настання строку виконання цих вимог.

Обрана законодавцем правова конструкція зарахування вказує на те, що воно може здійснюватися за заявою однієї із сторін без згоди на це іншої сторони. Тобто, припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог може здійснюватися не лише за взаємною згодою боржника і кредитора, але і в односторонньому порядку однієї із сторін. Такий спосіб припинення зобов`язання кореспондується зі ст. 598 ЦК України, якою передбачено, що припинення зобов`язань на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Право на припинення зобов`язання шляхом зарахування в односторонньому порядку є тим випадком, на який вказує закон.

У зв`язку з цим заяву про зарахування слід розглядати як односторонній правочин, для вчинення якого достатньо волевиявлення однієї сторони. Таке волевиявлення однієї сторони не потребує погодження з боку іншої сторони. А тому дійсність правочину про зарахування, тобто його спроможність бути підставою для припиняти зобов`язання, залежить від наявності визначених ст. 601 ЦК України умов, і не залежить від незгоди іншої сторони з заявленими зустрічним вимогами, їх розміром, строками виконання тощо.

Особливість зарахування зустрічних однорідних вимог як способу припинення зобов`язань полягає в тому, що його правовим наслідком є одночасне припинення кількох зобов`язань, тобто припинення прав і обов`язків сторін в рамках кількох зобов`язань, за якими сторони мають однорідні вимоги один до одного. З огляду на це вирішення спору потребує дослідження зобов`язання як цивільного правовідношення і підстав його виникнення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дії (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суб`єктами зобов`язання є його сторони: управомочена сторона - кредитор, та зобов`язана сторона - боржник. У переважній більшості зобов`язань кожний із суб`єктів зобов`язання є водночас і кредитором і боржником один щодо одного. А тому, відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін зобов`язання має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, використання терміну «зобов`язання» застосовується як для позначення зобов`язального правовідношення в цілому, так і для позначення окремого обов`язку боржника (боргу).

Зобов`язальні правовідносини, як цивільні правовідносини, виникають з обставин, які мають значення юридичних фактів. Перелік юридичних фактів, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, встановлений в ст. 11 ЦК України і з їх настанням норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин.

В контексті обставин, що існують у цій справі, окремому аналізу та дослідженню підлягають такі підстави виникнення зобов`язань як договір та рішення суду.

Договір як правочин є різновидом юридичного факту, дії, в основі якого лежить погоджена воля двох або більше сторін, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Рішення суду є підставою для виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин тільки в сукупності з іншими юридичним фактами за наявності прямого законодавчого припису (наприклад, оголошення особи померлою, визнання особи недієздатною тощо).

Само по собі рішення суду, як акт правосуддя, що постановляється за результатами вирішення спору з метою захисту порушених цивільних прав і інтересів, будучи таким, що впливає на поведінку учасників цивільних відносин, водночас не створює інших цивільних прав чи обов`язків, якщо тільки акти цивільного законодавства не надають такому рішенню суду правовстановлюючого статусу.

А тому рішення суду про стягнення коштів, обов`язок зі сплати яких пов`язаний з виконанням договору, що є самостійною підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, є правозахисним актом, який не породжує нових цивільних прав і обов`язків.

На відміну від рішення суду про стягнення коштів, закон допускає (ст. 651 ЦК України) можливість зміни договору, тобто чинних цивільних прав і обов`язків, за рішенням суду. Отже постановлення судом рішення про зміну договору за законом є підставою для зміни цивільних правовідносин. Умовою постановлення судом такого рішення повинна бути сукупність інших юридичних фактів - істотне порушення договору або інші випадки, встановлені договором або законом.

Одним із спірних моментів у справі є правовий статус рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, його обов`язковість, значення процедури його визнання та надання дозволу на примусове виконання для застосування інституту припинення зобов`язань зарахуванням. Вирішуючи ці обставини суд виходить з такого.

До міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, застосовується Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» № 4002-ХІІ від 24.02.1994 (далі - Закон № 4002-ХІІ).

Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» виходить з визнання корисності арбітражу (третейського суду) як методу, що широко застосовується для вирішення спорів, які виникають у сфері міжнародної торгівлі, і необхідності комплексного врегулювання міжнародного комерційного арбітражу в законодавчому порядку; враховує положення про такий арбітраж, які є в міжнародних договорах України, а також в типовому законі, прийнятому в 1985 році Комісією ООН з права міжнародної торгівлі і схваленому Генеральною Асамблеєю ООН для можливого використання державами у своєму законодавстві.

Арбітражем, відповідно до статті 2 Закону України «Про комерційний арбітраж», є будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України (додатки № 1 і № 2 до цього Закону).

Арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди (ст. 7 Закону № 4002-ХІІ).

За приписами до ст. 35 Закону № 4002-ХІІ арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Сторона, що спирається на арбітражне рішення або порушує клопотання про його виконання, повинна подати оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або належним чином засвідчену копію такого, а також оригінал арбітражної угоди, зазначеної в статті 7, або належним чином засвідчену копію такої. Якщо арбітражне рішення або угода викладені іноземною мовою, сторона повинна подати належним чином засвідчений переклад цих документів на українську мову (ч. 2 ст. 35 Закону № 4002-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 положення про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, яке є додатком № 1 до Закону № 4002-ХІІ, рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду виконуються сторонами добровільно у встановлені ним строки. Якщо строк виконання в рішенні не зазначено, воно підлягає негайному виконанню. Не виконані в строк рішення виконуються відповідно до закону і міжнародних договорів.

Отже, в контексті наведених вище обставин щодо підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України про стягнення заборгованості за договором є правозахисним актом, який не породжує нових цивільних прав і обов`язків. Водночас постановлення Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України рішення про зміну договору має наслідком зміну цивільних правовідносин.

Процедура визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу врегульована главою 3 розділу ІХ Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

За правилами глави 3 розділу ІХ ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу, що підлягають примусовому виконанню, підлягають визнанню і наданню дозволу на виконання, а рішення, що не підлягають примусовому виконанню - тільки визнанню. Тобто, залежно від виду судового рішення, визнання може бути простим (застосовується відносно рішень, які не вимагають примусового виконання), і кваліфікованим (підтвердження чинності рішення та санкціонування його примусового виконання).

Оскільки рішення міжнародного комерційного арбітражу спрямовано на вирішення матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, тобто спору сторін по суті, і є актом захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів сторін, процедура його визнання має правовим наслідком легітимізацію рішення для третіх осіб, підтвердженням чинності властивостей неспростовності, винятковості і преюдиційності рішення. Водночас, не застосування процедури визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу, відповідно до Закону № 4002-ХІІ, не є обставиною, що нівелює його обов`язковість для сторін.

З огляду на це, рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі АС № 260р/2017 від 8 березня 2019 року, та рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі № 170/2018, якими змінені умови Контракту, є такими, що набули чинності та є обов`язковими для сторін, а умови Контракту змінені відповідно до цих рішень.

Процедура визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є більш складною процедурою, що складається з підтвердження дії рішення та санкціонування примусового виконання. Підстави для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання є виключними (ст. 36 Закону № 4002-ХІІ, ст. 478 ЦПК України), і не стосуються правильності застосування міжнародним комерційним арбітражем норм матеріального права, оцінки ним доказів, повноти рішення, його обґрунтованості. Кваліфіковане визнання, крім мети легітимізації рішення для третіх осіб, також передбачає можливість застосування внаслідок прийняття рішення певних публічних процедур, що пов`язані з його примусовим виконанням. Законодавство, що регулює порядок примусового виконання, не є матеріальним правом, а встановлює процедуру вчинення дій, спрямованих на примусове виконання рішень. Права і обов`язки, які виникають в рамках примусового виконання, не є цивільно-правовими, оскільки не є особистими немайновими та майновими відносинами, що засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Ці права та обов`язки регулюються окремим законодавством, яке наділяє їх учасників певними публічно-правовими повноваженнями. Тому метою визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є можливість застосування інших правових механізмів відновлення прав ніж ті, які врегульовані главою «Припинення зобов`язань» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України.

Окрему увагу слід приділити процедурі добровільного виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, передбаченій ст. 480 ЦПК України. За її правилами, навіть якщо боржник погоджується з рішенням арбітражу про стягнення грошових коштів, для його добровільного виконання резиденту України необхідно отримати відповідний дозвіл суду. Таким чином, український суд є своєрідним верифікатором, що підтверджує, що рішення міжнародного комерційного арбітражу є дійсним, відповідає вимогам міжнародних договорів, чинного законодавства та може бути виконане резидентом України.

Водночас, така верифікація зумовлена також необхідністю легітимізації рішення для третіх осіб. Зокрема, за приписами ст. 1 Закону № 4002-ХІІ, до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися:

спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зав`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також

спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

Отже платежі, які резидент України зобов`язаний здійснити на виконання рішення міжнародного арбітражу, пов`язані з необхідністю дотримання вимог валютно законодавства. Перелік валютних операцій, які потребують індивідуальної ліцензії Національного банку України, визначений Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» зі змінами та доповненнями. Зокрема, індивідуальної ліцензії Національного банку України потребують операції з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей. Серед винятків, які передбачені з цього правила, відсутні випадки, пов`язані з переказом коштів на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Попри це, інститут припинення зобов`язань зарахуванням є окремим інститутом, який не є тотожним припиненню зобов`язання шляхом його виконання, що має інше правове регулювання (ст. 599 ЦК України). Метою його запровадження є уникнення необхідності переміщенням однорідних предметів матеріального світу від однієї сторони до іншої та навпаки, яке може мати додаткове організаційне і вартісне навантаження, та спрощення таких організаційних стосунків між сторонами. Зустрічність вимог, як умова зарахування, полягає в реальності таких вимог, а не наявності підтвердження їх судовими чи іншими актами. А тому відсутність судових рішень, винесених в порядку, передбаченому главою 3 розділу ІХ Цивільного процесуального кодексу України, не є обставинами, які унеможливлюють застосування інститут припинення зобов`язань зарахуванням.

Цей висновок суду не суперечить висновку Верховного Суду, наведеному у поставові від 28.07.2020, ухваленій у справі № 904/2104/19, відповідно до якого рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, якщо воно не визнано у встановленому законом порядку, не має преюдиційного значення, а встановлені у ньому обставини підлягають доказуванню в загальному порядку. Навпаки, як зазначено судом вище, процедура визнання рішення має правовим наслідком легітимізацію рішення для третіх осіб, підтвердженням чинності властивостей неспростовності, винятковості і преюдиційності рішення.

Підсумовуючи наведене, суд не знаходить обґрунтованими доводи позивача про те, що строк виконання грошових вимог, про стягнення яких арбітражним судом постановлено рішення, зумовлюється проходженням спеціальної процедури визнання та надання дозволу на виконання рішення. Позивач помилково ототожнює процедуру виконання рішення з виконанням зобов`язання, в основу якого, перш за все, покладено принцип належності та добровільності (ст. 526 ЦК України). Порушення зобов`язання, тобто його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України), є підставою для постановлення рішення судом. Строк виконання зобов`язання визначається саме змістом договору, а не рішенням суду, з постановленням якого у сторони тільки виникає право застосувати примусову процедуру виконання зобов`язання.

Вирішуючи питання зустрічності вимог про зарахування яких державне підприємство «Укрхімтрансаміак» звернулося до публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» з заявою про залік (лист №106 від 29.01.2020) суд виходить з такого.

Зустрічний характер зобов`язання полягає в тому, що сторони відповідного зобов`язання є одночасно і боржниками, і кредиторами зобов`язання, що підлягає зарахуванню.

Обов`язок державного підприємства «Укрхімтрансаміак» сплатити на користь публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» 2 069 713 доларів США збитків, про що 01 березня 2017 року Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України постановлено рішення у справі № 845у/2015, ґрунтується на зобов`язаннях, що виникли на підставі Контракту.

Обов`язок державного підприємства «Укрхімтрансаміак» сплатити на користь публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» 1 518 258,06 доларів США збитків, про що 27 березня 2018 року Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України постановлено рішення у справі АС № 21у/2017, ґрунтується на зобов`язаннях, що виникли на підставі Контракту.

Обов`язок публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» сплатити на користь державного підприємства «Укрхімтрансаміак» 702 257,58 доларів США заборгованості за послуги, надані за Контрактом, 7 483,67 доларів США 3% річних, про що 16 липня 2019 року Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України постановлено рішення у справі № 170/2018, ґрунтується на зобов`язаннях, що виникли на підставі Контракту.

Обов`язок публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» оплачувати надані державним підприємством «Укрхімтрансаміак» послуги за Контрактом є договірним обов`язком і вартість цих послуг визначається умовами Контракту, змінених Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України у справах АС № 260р/2017 та № 170/2018.

Тобто, наведені обов`язки є цивільно-правовими обов`язками, правовою основою регулювання яких є матеріальне право.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадку, коли воно передбачено в цьому Законі.

За Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж» (ст. 34) та ЦПК України (ст. 459) скасування рішення третейського суду не пов`язано з правильністю застосування Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України норм матеріального права.

А тому, оскарження цих рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України не свідчить про відсутність відповідних обов`язків у сторін щодо сплати один одному коштів. Ці обов`язки носять договірний характер та є зустрічними.

Публічне акціонерне товариство «Тольяттіазот» не надало жодних даних про те, що:

- у державного підприємства «Укрхімтрансаміак» відсутній обов`язок зі сплати на користь публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» збитків (2 069 713 доларів США, 1 518 258,06 доларів США);

- у публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» відсутній обов`язок зі сплати на користь державного підприємства «Укрхімтрансаміак» 702 257,58 доларів США заборгованості за послуги, 7 483,67 доларів США 3% річних;

- у публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» відсутній обов`язок зі сплати наданих державним підприємством «Укрхімтрансаміак» послуги за Контрактом за зміненою вартістю цих послуг.

Заперечення публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» проти зустрічності вимог мотивовані тільки оскарженням рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, що як зазначено вище, не свідчить про відсутність відповідних обов`язків у сторін щодо сплати один одному коштів.

Крім того, слід також відзначити, що Київський апеляційний суд своєю ухвалою № 824/168/19 від 28.10.2019 залишив без змін рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 16.07.2019 у справі № 170/2018. Верховний Суд залишив без змін рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 16.07.2019 у справі № 170/2018 з мотивів, викладених у постанові № 824/168/19 від 20.02.2020.

Також Київський апеляційний суд своєю ухвалою № 824/230/19 від 02.03.2020 залишив без змін рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 18.03.2019 у справі № 260р/2017. Ця ухвала не була оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду.

Тому суд вважає, що вимоги, про зарахування яких державне підприємство «Укрхімтрансаміак» звернулося до публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» з заявою про залік (вимоги публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» до державного підприємства «Укрхімтрансаміак» про сплату збитків (2 069 713 доларів США, 1 518 258,06 доларів США); вимоги державного підприємства «Укрхімтрансаміак» до публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» про сплату 702 257,58 доларів США заборгованості за послуги, 7 483,67 доларів США 3% річних, вимоги державного підприємства «Укрхімтрансаміак» до публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» про сплату 2 023 844,89 доларів США та 1 080 925,01 доларів США за надані послуги за зміненими тарифами) є зустрічними.

Ці вимоги також є однорідними, оскільки виникли з однорідних підстав (виконання обов`язків за Контрактом), є грошовими і виражені в одній валюті - долари США. Попри це, суд погоджується з доводами відповідача про те, що грошові вимоги, незалежно від валюти вираження, є однорідними в силу недиференційованості грошей як предмета виконання зобов`язань. Гроші, як предмет задоволення майнової вимоги, мають ознаку замінності, абсолютної еквівалентності та інші властивості, що дозволяють проводити обмін та інші грошові операції.

Не надано суду також доказів того, що не настав встановлений Контрактом строк сплати наведених вище вимог.

Наведене вище свідчить про відсутність підстав вважати, що зарахування цих вимог мало місце з порушенням порядку і умов, передбачених ст. 601 ЦК України. Тому суд вважає не доведеним, що заява про зарахування в цій частині не відповідає законодавству, і не вбачає підстав для визнання цього правочину недійсним щодо цих вимог.

Водночас, такі вимоги як:

- стягнення з державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на користь відкритого акціонерного товариства «Тольяттіазот» 8 620,77 доларів США відшкодування витрат з оплати арбітражного збору і 45 000 доларів США компенсації витрат, пов`язаних з захистом інтересів позивача, стягнення з відкритого акціонерного товариства «Тольяттіазот» на користь Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» 20 000,00 доларів США компенсації витрат, пов`язаних із захистом інтересів відповідача (рішення № 845у/2015 від 01.03.2017);

- стягнення з державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на користь публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» 5 724,78 доларів США відшкодування витрат з оплати арбітражного збору (рішення АС № 21у/2017);

- стягнення з публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» на користь державного підприємства «Укрхімтрансаміак» 22 259,99 доларів США за відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору (рішення № 170/2018);

мають іншу природу виникнення (стосуються розгляду справи), що не пов`язана з виконанням Контрактом, а тому не відповідають критерію однорідності, що свідчить про те, що в цій частині вимоги заяви про зарахування суперечать приписам ст. 601 ЦК України.

Отже, в цій частині заява про зарахування як односторонній правочин не відповідає такій умові зарахування як однорідність (ст. 601 ЦК України).

Одним із способів захисту, встановлених законом (ст. 16 ЦК України), є визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, оформленого листом № 106 від 29.01.2020, направленого державним підприємством «Укрхімтрансаміак» публічному акціонерному товариству «Тольяттіазот» щодо припинення зобов`язань:

- державного підприємства «Укрхімтрансаміак» перед публічним акціонерним товариством «Тольяттіазот» за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 01.03.2017 у справі АС № 845у/2015 щодо сплати 8620,72 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, 45000 доларів США компенсації витрат, пов`язаних із захистом інтересів позивача в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України;

- державного підприємства «Укрхімтрансаміак» перед публічним акціонерним товариством «Тольяттіазот» за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 27.03.2018 у справі АС № 21 у/2017 щодо сплати 5724,78 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору;

- публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» перед державним підприємством «Укрхімтрансаміак» за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 16.07.2019 у справі АС № 170/2018 щодо сплати 22259,99 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково позов публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» до державного підприємства «Укрхімтрансаміак».

2. Визнати недійсним односторонній правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлений листом № 106 від 29.01.2020, направлений державним підприємством «Укрхімтрансаміак» публічному акціонерному товариству «Тольяттіазот» в частині припинення зобов`язань:

- державного підприємства «Укрхімтрансаміак» перед публічним акціонерним товариством «Тольяттіазот» за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 01.03.2017 у справі АС № 845у/2015 щодо сплати 8620,72 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, 45000 доларів СІЛА компенсації витрат, пов`язаних із захистом інтересів позивача в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України;

- державного підприємства «Укрхімтрансаміак» перед публічним акціонерним товариством «Тольяттіазот» за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 27.03.2018 у справі АС № 21 у/2017 щодо сплати 5724,78 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору;

- публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» перед державним підприємством «Укрхімтрансаміак» за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 16.07.2019 у справі АС № 170/2018 щодо сплати 22259,99 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору.

3. Стягнути з державного підприємства «Укрхімтрансаміак» (вул. Є Серстюка, 15, м. Київ, 02002, код 31517060) на користь публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» (Поволзьке шосе, 32, м. Тольятті, Самарська область, Російська Федерація, 44504, код основний державний реєстраційний номер 409) 1051,00 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Повний текст рішення складено 20.01.2021

Суддя С. А. Ковтун