ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року Справа № 915/1196/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.,

позивач (представник позивача) в судове засідання не з`явився,

відповідач (представник відповідача) в судове засідання не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032) в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція", промзона, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55001

до відповідача: Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство", вул. Дружби Народів, 8, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000;

про: стягнення 11 166 531,47 грн.

24.09.2020 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №32/5144 від 23.03.2020 в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" заборгованість у розмірі 11 339 170,83 грн, з якої:

- 9 702 828,47 грн - основний борг,

- 137 409,69 грн - інфляційні втрати,

- 86 619,91 грн - 3% річних,

- 679 198,67 грн - штраф,

- 733 114,09 грн - пеня.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору №277 від 29.11.2018 в частині своєчасної оплати за відпущену позивачем питну воду.

Ухвалою суду від 29.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №915/1196/20, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.10.2020 року.

22.10.2020 року до суду від позивача надійшла заява №32/16634 від 06.10.2020 про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 11 166 531,47 грн, з якої:

- 9 544 726,18 грн - основний борг,

- 137 409,69 грн - інфляційні втрати,

- 86 191,09 грн - 3% річних,

- 668 131,51 грн - штраф,

- 730 073,00 грн - пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд розглядає позовні вимоги з урахуванням заяви позивача №32/16634 від 06.10.2020 про зменшення позовних вимог.

22.10.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив (а.с. 167-170), в якому відповідач визнає заборгованість в сумі 9 544 726,18 грн. Вказує, що не в змозі виконати свої зобов`язання за укладеним договором у зв`язку з тим, що на кошти, які перебувають у касах і банківських рахунках відповідача накладений арешт. Відповідач нараховані позивачем штрафні санкції вважає дуже великими та просить суд частково їх зменшити. В обґрунтування зазначає, що заборгованість у розмірі 9 544 726,18 грн виникла не з вини відповідача, а є наслідком збігу певних причин, що не залежать від волі Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство", а саме через невідповідність тарифів для населення та інших споживачів, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг для ВП ЮУ АЕС їх фактичній собівартості. Вказує, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним видом його діяльності згідно Статуту є задоволення потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення. Зазначає, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Вказана сума є не підйомною для підприємства та є надмірно великою на фоні фактичної відсутності вини відповідача в простроченні зобов`язання. Стягнення з відповідача штрафних санкцій у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, тим більше, що підприємство вже перебуває у критичному фінансовому стані. Вказує, що на сьогоднішній день підприємством від якого залежить життєдіяльність людей, 6-ти дитячих садків, 4-х загальноосвітніх шкіл, Южноукраїнської міської гімназії, хірургічного, реанімаційного та родового відділень СМСЧ-2 міста Южноукраїнськ, за відсутності будь-якої вини перебуває на грані існування. Зазначає, що зупинення об`єктів системи централізованого водопостачання та теплопостачання відповідача створить реальну та очевидну загрозу заподіяння шкоди довкіллю. У зв`язку з викладеним просить суд врахувати майновий стан відповідача та зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Ухвалою суду від 27.10.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 30.11.2020 року.

30.11.2020 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням судді Семенчук Н.О. на лікарняному.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року розгляд справи призначено на 28.12.2020 року.

Сторони явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином ухвалою суду від 17.12.2020 року.

28.12.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2019 року у справі №915/23/19, яке набрало чинності 17.07.2019 року, вирішено:

- визнати договір від 29.11.2018 №277 (код 41110000-3) питна вода (водопостачання) укладеним між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та Комунальним підприємством "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" у редакції Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" з урахуванням протоколу розбіжностей до договору від 29.11.2018 №277 (код 41110000-3) питна вода (водопостачання) в редакції Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", за винятком пунктів 7.4, 11.11, 11.12, 11.13.

- вважати неврегульовані у протоколі розбіжностей пункти договору від 29.11.2018 №277 (код 41110000-3) питна вода (водопостачання) укладеними в такій редакції:

- «пункт 7.4. За порушення строків виконання зобов`язань (в т.ч. і за невиконання грошових зобов`язань) стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості»;

- пункт 11.11. відсутній;

- пункт 11.12. відсутній;

- пункт 11.13. відсутній.

Так, за договором від 29.11.2018 №277 (код 41110000-3) питна вода (водопостачання) (далі - Договір), укладеним між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (виробник) та Комунальним підприємством "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (споживач), виробник бере на себе зобов`язання у 2019 році відпустити споживачу воду питної якості, згідно з Державними санітарними нормами і правилами "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (ДСанПіН 2.2.4-171-10), в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується сплатити за використану питну воду питної якості (далі - питна вода) за встановленим тарифом в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1 Договору) (а.с. 8-11).

Відповідно до п. 1.2 Договору виробник бере на себе зобов`язання забезпечити споживача питною водою згідно ДСанПіН 2.2.4-171-10 в обсязі 3200,00 тис.куб.м, що є лімітом споживання питної води. Фактична потреба споживача в питній воді в обсязі 2800,00 тис.куб.м.

Відповідно до п. 1.3 Договору обсяги закупівлі питної води можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Відповідно до п. 3.1 Договору об`єм споживання води за звітний період, встановлений з 1 по 31 (30) число поточного місяця, визначається за показниками приладів обліку, встановлених належним чином, а при їх відсутності облік питної води тимчасово здійснюється розрахунковим шляхом згідно з установленими нормами.

Відповідно до п. 3.2 Договору розрахунки за спожиту питну воду здійснюються по встановленим тарифам, діючим на період розрахунків.

Порядок встановлення і застосування тарифів регулюється уповноваженими органами відповідно з вимогами чинного законодавства. При зміні тарифів розрахунки проводяться за новими тарифами з дня їх введення. Виробник письмово повідомляє споживача про зміну тарифів. Повідомлення являється невід`ємною частиною договору.

Тариф на момент укладення даного договору складає 6,92 грн за 1 куб.м води, без урахування ПДВ 20%.

Орієнтовно ціна договору складає 23 251 200,00 грн з урахуванням ПДВ - 3 875 200,00 грн.

Відповідно до п. 3.3 Договору остаточна ціна договору визначається виходячи з фактичного обсягу водопостачання у порядку, визначеному умовами договору і відповідно до вимог п. 7 частини 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі". Ціна договору може змінюватись при зміні регульованих цін (тарифів).

Відповідно до п. 4.1 Договору оплату за фактично спожиту питну воду споживач проводить щомісячно на підставі пред`явлених виробником рахунків на оплату протягом 30 календарних днів з дня отримання рахунку.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Виробник направляє споживачу рахунки цінним листом з повідомленням про вручення.

Грошові кошти перераховуються споживачем по платіжним реквізитам, вказаним у рахунку, пред`явленому виробником до оплати.

Відповідно до п. 5 Договору виробник відпускає споживачу воду питної якості з 01 січня по 31 грудня 2019 року.

Відповідно до п.п. 6.1.6 п. 6.1 Договору виробник зобов`язаний зокрема щомісячно, в перший робочий день місяця, наступного за розрахунковим, разом з споживачем складати акт про обсяг питної води, відпущеної споживачу за показниками приладів обліку, встановлених на межі експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п.п. 6.2.2 п. 6.2 Договору споживач зобов`язаний зокрема щомісячно, в перший робочий день місяця, наступного за розрахунковим, разом з виробником складати акт про обсяг використаної питної води за показниками приладів обліку, встановлених на межі експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п.п. 6.2.3 п. 6.2 Договору споживач зобов`язаний зокрема брати участь в контрольних обстеженнях і складати відповідні акти. У випадку відмови чи ухилення від участі в обстеженні, складанні чи підписанні актів, в акті проводиться запис про відмову.

Оформлений таким чином акт являється обов`язковим для виконання в зазначений у ньому термін, а також являється основою для розрахунків за спожиту воду.

Відповідно до п.п. 6.2.5 п. 6.2 Договору споживач зобов`язаний зокрема проводити оплату за відпущену виробником воду в строки і порядку, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 10.1 Договору (з урахуванням протоколу розбіжностей, який є невід`ємною частиною Договору) термін дії даного договору з дати підписання його обома сторонами, скріплення печаткою та діє з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року включно, в частині постачання питної води, а в частині розрахунку до повного розрахунку.

Пунктом 10.2 Договору погоджено, що відповідно до пункту 3 статті 631 ЦК України, в разі укладення договору після 01.01.2019 року, умови договору застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до його укладення, з 01.01.2019 року.

Відповідно до п. 10.3 Договору договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін письмово не заявить про необхідність його перегляду.

Відповідно до п. 10.5 Договору будь-які зміни і доповнення до даного договору мають силу тільки в тому випадку, якщо вони оформлені додатковими угодами і підписані уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 11.1 Договору відповідальним за підписання актів обсягів споживання води за договором призначається головний інженер КП ТВКГ Бодрий Олег Леонідович та заступник начальника служби - начальник технічного відділу ВТС Медведєв С.Л.

03.07.2019 року сторони підписали додаткову угоду №1 до Договору (а.с. 13), якою внесли зміни до п. 11.1 Договору, виклавши його в наступній редакції: "п. 11.1. Відповідальним за підписання актів обсягів споживання води за договором призначається головний інженер КП ТВКГ Бацман Микола Володимирович та заступник начальника служби - начальник технічного відділу ВТС Медведєв С.Л.

Додаткова угода №1 до Договору набирає чинності з моменту підписання і чинна протягом дії Договору, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за Договором.

У липні 2019 року позивач відпустив відповідачу воду питної якості обсягом 212321 куб.м, що підтверджується актом №АК.0.3104ц.0971 від 31.07.2019 року (а.с. 39).

Позивач виставив відповідачу рахунок №РС, 19-4360 від 31.07.2019 року на суму 1 763 113,58 грн (212321 х 6,92 + ПДВ20%) (а.с. 45).

Зазначений рахунок позивач надіслав на адресу відповідача супровідним листом №05/13756 від 09.08.2019 року (а.с. 51-52).

Рахунок №РС, 19-4360 від 31.07.2019 року отримано відповідачем 14.08.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 52).

Отже, строк оплати рахунку за липень 2019 - до 13.09.2019 включно.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на підставі заяви відповідача від 20.08.2019 №05/1328 сторонами здійснений залік зустрічних однорідних вимог на суму 51 218,48 грн в часткове погашення боргу по рахунку №РС, 19-4360 від 31.07.2019 року. Вказує, що заборгованість відповідача за липень 2019 року по рахунку №РС, 19-4360 від 31.07.2019 року становить 1 711 895,10 грн (1 763 113,58 - 51 218,48).

У серпні 2019 року позивач відпустив відповідачу воду питної якості обсягом 201702 куб.м, що підтверджується актом №АК.0.3104ц.0977 від 30.08.2019 року (а.с. 40).

Позивач виставив відповідачу рахунок №РС, 19-4460 від 31.08.2019 року на суму 1 674 933,41 грн (201702 х 6,92 + ПДВ20%) (а.с. 46).

Зазначений рахунок позивач надіслав на адресу відповідача супровідним листом №05/15617 від 10.09.2019 року (а.с. 53-54).

Рахунок №РС, 19-4460 від 31.08.2019 року отримано відповідачем 12.09.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 54).

Отже, строк оплати рахунку за серпень 2019 - до 12.10.2019 включно.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на підставі заяви відповідача від 18.09.2019 №05/1484 сторонами здійснений залік зустрічних однорідних вимог на суму 53 155,41 грн в часткове погашення боргу по рахунку №РС, 19-4460 від 31.08.2019 року. Вказує, що заборгованість відповідача за серпень 2019 року по рахунку №РС, 19-4460 від 31.08.2019 року становить 1 621 778,00 грн (1 674 933,41 - 53 155,41).

У вересні 2019 року позивач відпустив відповідачу воду питної якості обсягом 191787 куб.м, що підтверджується актом №АК.0.3104ц.0993 від 30.09.2019 року (а.с. 41).

Позивач виставив відповідачу рахунок №РС, 19-4678 від 30.09.2019 року на суму 1 592 599,25 грн (191787 х 6,92 + ПДВ20%) (а.с. 47).

Зазначений рахунок позивач надіслав на адресу відповідача супровідним листом №05/17794 від 10.10.2019 року (а.с. 55-56).

Рахунок №РС, 19-4678 від 30.09.2019 року отримано відповідачем 16.10.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 56).

Отже, строк оплати рахунку за вересень 2019 - до 15.11.2019 включно.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на підставі заяви відповідача від 17.10.2019 №05/1719 сторонами здійснений залік зустрічних однорідних вимог на суму 51 337,42 грн в часткове погашення боргу по рахунку №РС, 19-4678 від 30.09.2019 року. Вказує, що заборгованість відповідача за вересень 2019 року по рахунку №РС, 19-4678 від 30.09.2019 року становить 1 541 261,83 грн (1 592 599,25 - 51 337,42).

У жовтні 2019 року позивач відпустив відповідачу воду питної якості обсягом 197703 куб.м, що підтверджується актом №АК.0.3104ц.1030 від 30.10.2019 року (а.с. 42).

Позивач виставив відповідачу рахунок №РС, 19-4789 від 31.10.2019 року на суму 1 641 725,71 грн (197703 х 6,92 + ПДВ20%) (а.с. 48).

Зазначений рахунок позивач надіслав на адресу відповідача супровідним листом №05/19988 від 12.11.2019 року (а.с. 57-58).

Рахунок №РС, 19-4789 від 31.10.2019 року отримано відповідачем 18.11.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 58).

Отже, строк оплати рахунку за жовтень 2019 - до 18.12.2019 включно.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на підставі заяви відповідача від 13.11.2019 №05/1865 сторонами здійснений залік зустрічних однорідних вимог на суму 55 892,49 грн в часткове погашення боргу по рахунку №РС, 19-4789 від 31.10.2019 року. Вказує, що заборгованість відповідача за жовтень 2019 року по рахунку №РС, 19-4789 від 31.10.2019 року становить 1 585 833,22 грн (1 641 725,71 - 55 892,49).

У листопаді 2019 року позивач відпустив відповідачу воду питної якості обсягом 198748 куб.м, що підтверджується актом №АК.0.3104ц.1051 від 29.11.2019 року (а.с. 43).

Позивач виставив відповідачу рахунок №РС, 19-5032 від 30.11.2019 року на суму 1 650 403,39 грн (198748 х 6,92 + ПДВ20%) (а.с. 49).

Зазначений рахунок позивач надіслав на адресу відповідача супровідним листом №05/22325 від 16.12.2019 року (а.с. 59-60).

Рахунок №РС, 19-5032 від 30.11.2019 року отримано відповідачем 19.12.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 60).

Отже, строк оплати рахунку за листопад 2019 - до 18.01.2020 включно.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на підставі заяви відповідача від 17.12.2019 року №05/2055 сторонами здійснений залік зустрічних однорідних вимог на суму 70 073,12 грн в часткове погашення боргу по рахунку №РС, 19-5032 від 30.11.2019 року. Вказує, що заборгованість відповідача за листопад 2019 року по рахунку №РС, 19-5032 від 30.11.2019 року становить 1 580 330,27 грн (1 650 403,39 - 70 073,12).

У грудні 2019 року позивач відпустив відповідачу воду питної якості обсягом 200112 куб.м, що підтверджується актом №АК.0.3104ц.1063 від 02.01.2020 року (а.с. 44).

Позивач виставив відповідачу рахунок №РС, 19-5259 від 31.12.2019 року на суму 1 661 730,05 грн (200112 х 6,92 + ПДВ20%) (а.с. 50).

Зазначений рахунок позивач надіслав на адресу відповідача супровідним листом №05/735 від 14.01.2020 року (а.с. 61-62).

Рахунок №РС, 19-5259 від 31.12.2019 року отримано відповідачем 20.01.2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 62).

Отже, строк оплати рахунку за грудень 2019 - до 19.02.2020 включно.

Як зазначає позивач у заяві №32/16634 від 06.10.2020 року про зменшення розміру позовних вимог, на підставі заяви відповідача від 15.01.2020 року №05/65 сторонами здійснений залік зустрічних однорідних вимог на суму 158 102,29 грн в часткове погашення боргу по рахунку №РС, 19-5259 від 31.12.2019 року.

Отже, заборгованість відповідача за грудень 2019 року по рахунку №РС, 19-5259 від 31.12.2019 року становить 1 503 627,76 грн (1 661 730,05 - 158 102,29).

Таким чином, заборгованість відповідача за період з липня по грудень 2019 року становить 9 544 726,18 грн. Відповідач у відзиві визнає вказану заборгованість.

Позивач з метою отримання коштів за надані по Договору послуги направив на адресу відповідача претензію №32/2800 від 13.02.2020 (а.с. 65-69).

За змістом ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, задоволенню інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 9 544 726,18 грн. є обґрунтованими відповідно до вимог Закону та Договору та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 ст.216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 7.4 Договору визначено, що за порушення строків виконання зобов`язань (в т.ч. і за невиконання грошових зобов`язань) стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Так, за неналежне виконання вимог Договору в частині своєчасної оплати за надані послуги, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в загальній сумі 730 073,00 грн, нараховану:

- на заборгованість липня 2019 в розмірі 1 711 895,10 грн за період з 14.09.2019 по 16.03.2020 (185 днів прострочення), розмір нарахованої позивачем пені склав 243 710,87 грн;

- на заборгованість серпня 2019 в розмірі 1 621 778,00 грн за період з 13.10.2019 по 23.03.2020 (163 дні прострочення), розмір нарахованої позивачем пені склав 194 563,34 грн;

- на заборгованість вересня 2019 в розмірі 1 541 261,83 грн за період з 17.12.2019 по 23.03.2020 (98 днів прострочення), розмір нарахованої позивачем пені склав 99 479,98 грн;

- на заборгованість жовтня 2019 в розмірі 1 585 833,22 грн за період з 19.12.2019 по 23.03.2020 (96 днів прострочення), розмір нарахованої позивачем пені склав 100 010,65 грн;

- на заборгованість листопада 2019 в розмірі 1 580 330,27 грн за період з 19.01.2020 по 23.03.2020 (65 днів прострочення), розмір нарахованої позивачем пені склав 63 385,92 грн;

- на заборгованість грудня 2019 в розмірі 1 503 627,76 грн за період з 20.02.2020 по 23.03.2020 (33 дні прострочення), розмір нарахованої позивачем пені склав 28 922,24 грн.

Нарахування здійснено позивачем виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом за допомогою програми "Законодавство" здійснено перерахунок пені:

- на заборгованість липня 2019 в розмірі 1 711 895,10 грн за період з 14.09.2019 по 13.03.2020 (182 дні прострочення), розмір пені склав 240 800,68 грн;

- на заборгованість серпня 2019 в розмірі 1 621 778,00 грн за період з 13.10.2019 по 23.03.2020 (163 дні прострочення), розмір пені склав 194 465,01 грн;

- на заборгованість вересня 2019 в розмірі 1 541 261,83 грн за період з 17.12.2019 по 23.03.2020 (98 днів прострочення), розмір пені склав 99 386,53 грн;

- на заборгованість жовтня 2019 в розмірі 1 585 833,22 грн за період з 19.12.2019 по 23.03.2020 (96 днів прострочення), розмір пені склав 99 914,50 грн;

- на заборгованість листопада 2019 в розмірі 1 580 330,27 грн за період з 19.01.2020 по 23.03.2020 (65 днів прострочення), розмір пені склав 63 385,92 грн;

- на заборгованість грудня 2019 в розмірі 1 503 627,76 грн за період з 20.02.2020 по 23.03.2020 (33 дні прострочення), розмір пені склав 28 922,24 грн.

Отже, належний до стягнення розмір пені становить 726 874,88 грн. У задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 3 198,12 грн (730 073,00 - 726 874,88) слід відмовити.

Також, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі семи відсотків від простроченої суми, що за розрахунком позивача складає 668 131,51 грн.

Судом здійснено перерахунок штрафу та встановлено, що належний до стягнення розмір штрафу становить 668 130,83 грн (9 544 726,18 х 7%). У задоволенні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 0,68 грн (668 131,51 - 668 130,83) слід відмовити.

Відповідач у наданому до суду відзиві просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%

Відповідно до ст. 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язань, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені та штрафу є правом суду, розмір такого зменшення грунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів, тому саме суд на власний розсуд вирішує питання про наявність в даному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 15.03.2019 року у справі №910/3652/18 зазначив, що вирішення питання зменшення належних до сплати штрафних санкцій перебуває в межах дискреційних повноважень господарських судів.

Керуючись вказаними нормами права, господарський суд здійснив оцінку ступеня вини відповідача в простроченні виконання зобов`язання за Договором, причини неналежного виконання зобов`язання, та оскільки в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків, внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання за Договором, враховуючи інтереси обох сторін, суд вважає за можливе зменшити розмір належних до стягнення пені та штрафу на 70%, а саме стягненню підлягає пеня у розмірі 218 062,46 грн (726 874,88 грн - 70%), стягненню підлягає штраф у розмірі 200 439,25 грн (668 130,83 грн - 70%).

Також, на думку суду застосоване судом зменшення не суперечить принципу юридичної рівності учасників спору і не свідчить про явне заниження суми неустойки.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

За своєю правовою природою 3% річних є мірою виключної відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання у вигляді плати боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобов`язання перед кредитором. 3 % річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 86 191,09 грн. нараховані:

- на заборгованість липня 2019 в розмірі 1 711 895,10 грн за період з 14.09.2019 по 23.03.2020 (192 дні прострочення), розмір нарахованих позивачем 3% річних склав 27 015,11 грн;

- на заборгованість серпня 2019 в розмірі 1 621 778,00 грн за період з 13.10.2019 по 23.03.2020 (163 дні прострочення), розмір нарахованих позивачем 3% річних склав 21 727,38 грн;

- на заборгованість вересня 2019 в розмірі 1 541 261,83 грн за період з 17.12.2019 по 23.03.2020 (98 днів прострочення), розмір нарахованих позивачем 3% річних склав 12 414,54 грн;

- на заборгованість жовтня 2019 в розмірі 1 585 833,22 грн за період з 19.12.2019 по 23.03.2020 (96 днів прострочення), розмір нарахованих позивачем 3% річних склав 12 512,87 грн;

- на заборгованість листопада 2019 в розмірі 1 580 330,27 грн за період з 19.01.2020 по 23.03.2020 (65 днів прострочення), розмір нарахованих позивачем 3% річних склав 8 442,86 грн;

- на заборгованість грудня 2019 в розмірі 1 503 627,76 грн за період з 20.02.2020 по 23.03.2020 (33 дні прострочення), розмір нарахованих позивачем 3% річних склав 4 078,33 грн.

Судом за допомогою програми "Законодавство" здійснено перерахунок 3% річних:

- на заборгованість липня 2019 в розмірі 1 711 895,10 грн за період з 14.09.2019 по 23.03.2020 (192 дні прострочення), розмір 3% річних склав 26 983,20 грн;

- на заборгованість серпня 2019 в розмірі 1 621 778,00 грн за період з 13.10.2019 по 23.03.2020 (163 дні прострочення), розмір 3% річних склав 21 697,15 грн;

- на заборгованість вересня 2019 в розмірі 1 541 261,83 грн за період з 17.12.2019 по 23.03.2020 (98 днів прострочення), розмір 3% річних склав 12 385,82 грн;

- на заборгованість жовтня 2019 в розмірі 1 585 833,22 грн за період з 19.12.2019 по 23.03.2020 (96 днів прострочення), розмір 3% річних склав 12 483,32 грн;

- на заборгованість листопада 2019 в розмірі 1 580 330,27 грн за період з 19.01.2020 по 23.03.2020 (65 днів прострочення), розмір 3% річних склав 8 419,79 грн;

- на заборгованість грудня 2019 в розмірі 1 503 627,76 грн за період з 20.02.2020 по 23.03.2020 (33 дні прострочення), розмір 3% річних склав 4 067,19 грн.

Отже, належний до стягнення розмір 3% річних становить 86 036,47 грн. У задоволенні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 154,62 грн (86 191,09 - 86 036,47) слід відмовити.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в загальному розмірі 137 409,69 грн., з яких:

- на заборгованість липня 2019 в розмірі 1 711 895,10 грн за період з 01.09.2019 по 23.03.2020 (вересень 2019 - лютий 2020), розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат склав 20 566,39 грн;

- на заборгованість серпня 2019 в розмірі 1 621 778,00 грн за період з 01.10.2019 по 23.03.2020 (жовтень 2019 - лютий 2020), розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат склав 8 074,77 грн;

- на заборгованість жовтня 2019 в розмірі 1 585 833,22 грн за період з 01.01.2019 по 23.03.2020, розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат склав 62 625,29 грн;

- на заборгованість листопада 2019 в розмірі 1 580 330,27 грн за період з 01.02.2019 по 23.03.2020, розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат склав 46 143,24 грн.

Судом за допомогою програми "Законодавство" здійснено перерахунок інфляційних втрат:

- на заборгованість липня 2019 в розмірі 1 711 895,10 грн за період з 01.09.2019 по 23.03.2020 (вересень 2019 - лютий 2020), розмір інфляційних втрат склав 20 566,39 грн;

- на заборгованість серпня 2019 в розмірі 1 621 778,00 грн за період з 01.10.2019 по 23.03.2020 (жовтень 2019 - лютий 2020), розмір інфляційних втрат склав 8 074,77 грн;

- на заборгованість жовтня 2019 в розмірі 1 585 833,22 грн за період з 01.01.2020 по 23.03.2020 (січень-лютий 2020), розмір інфляційних втрат склав 0,00 грн;

- на заборгованість листопада 2019 в розмірі 1 580 330,27 грн за період з 01.02.2020 по 23.03.2020 (лютий 2020), розмір інфляційних втрат склав 0,00 грн.

Отже, належний до стягнення розмір інфляційних втрат становить 28 641,16 грн. У задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 108 768,53 (137 409,69 - 28 641,16) слід відмовити.

Враховуючи положення ч. 1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовує наведених вище висновків.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір у сумі 167 497,97 грн відповідно до ст. 129 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на 99%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 165 822,99 грн (167 497,97 х 99%).

Керуючись ст.ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 195, 196, 210, 220, 232, 233, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (55000, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, вулюДружби народів, 8, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул.Назарівська, 3, ) в особі відокремленого підрозділу "Южно - Українська АЕС" (55001, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, промзона, а/с 20, ):

- 9 544 726,18 грн - основний борг,

- 86 036,47 грн - 3% річних,

- 28 641,16 грн - інфляційні втрати,

- 218 062,46 грн - пеня,

- 200 439,25 грн - штраф,

- 165 822,99 грн - судовий збір.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 11.01.2021.

Суддя Н.О. Семенчук