РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2020Справа № 910/10076/20

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши справу за позовом

позовної заяви Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ" (68093, Одеська область, місто Чорноморськ, с. Малодолинське, вулиця Космонавтів, будинок 59-Б, ідентифікаційний код 32333962)

до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 23494714)

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 338 453,60 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2020 року Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач, Підприємство) про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 338 453,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов Договору № 12с/13/53-142-04-20-01158 від 21.02.2020 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати товару, отриманого за видатковою накладною № 82732 від 23.04.2020.

Позовна заява відповідає вимогам, встановленим статті 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), підстави для залишення її без руху, повернення або відмови у відкритті провадження у справі, встановлені ГПК України, відсутні.

Ухвалою суду 20.07.2020 відкрите провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також встановлені строки для подання, відзиву, відповіді на відзив, заперечень та інших пояснень.

18.09.2020 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Інших клопотань, заяв чи заперечень до суду не надходило.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариствам «ІСРЗ» та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі директора ВП «Автоматика та машинобудування» ДП «НАЕК «Енергоатом» укладено договір № 12с/13/53-142-04-20-01158 від 21.02.2020 на поставку Контейнерів з додатковими дверима (код ДК 021:2015 - 34220000-5 Причепи, напівпричепи та пересувні контейнери) (далі - договір).

Відповідно до Розділу 4 Договору, а саме пунктів:

4.1. Поставка Продукції здійснюється у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торгових термінів "Інкотермс 2010" на умовах DDP - склад Покупця: (м. Жовті Води, Дніпропетровська обл., вул. Гагаріна, 4.).

4.2. Датою поставки Продукції вважається дата підписання Сторонами видаткової накладної та проходження вхідного контролю Продукції за кількістю та якістю відповідно до нормативних документів Покупця, та виставлення Постачальником рахунку-фактури.

Видаткова накладна Продукції складається та підписується Сторона: примірниках.

Строк поставки Продукції до 30.04.2020.

Поставка Продукції була здійснена згідно вищевказаних умов Договору, що підтверджується видатковою накладною № 82732 від 23.04.2020 на суму 429 200,04 грн та товарно-транспортною накладною № 82732 від 23.04.2020.

Попередня оплата у розмірі 100 000,00 відповідно до п. 3.4. договору була здійснена на підставі виставленого рахунку Товариства № 62 від 21.02.2020 згідно з платіжним дорученням № 14099 від 13.03.2020.

Для здійснення остаточного розрахунку позивачем було виставлено рахунок №163 від 21.04.2020 на суму 329 200,04 грн.

Відповідно до п. 3.4 Договору остаточний розрахунок Покупець повинен здійснити протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту поставки та проходження вхідного контролю продукції за кількістю та якістю відповідно до нормативних документів Покупця, в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений в договорі, згідно рахунку наданого Постачальником.

У порушення вказаних вище умов договору відповідач не здійснив остаточний розрахунок, згідно виставленого рахунку.

Таким чином, останній день 10-деного терміну здійснення остаточного платежу в розмірі 329 200,04 грн припадав на 08.05.2020, тобто строк прострочення виконання обов`язку остаточної оплати слід розраховувати з 12.05.2020.

Несплата відповідачем за отриманий товар стала підставою звернення позивача до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення основної заборгованості, пені три проценти річних та інфляційних втрат.

Відповідач у своєму відзиві, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що на виконання грошових зобов`язань за укладеним договором вплинуло прийняття Міністерством енергетики та Урядом ряду заходів щодо роботи енергетичного сектору України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частини 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями частини 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, 5 кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом вище, позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку товару на загальну суму 429 200,04 грн.

Визначений договором строк оплати за отриманий товар є таким, що настав 08.05.2020.

Матеріали справи не містять доказів повної оплати за видатковими накладними в розмірі 329 200,04 грн.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 329 200,04 грн, підтверджена наявними у матеріалах справи належними доказами, відповідачем наявність заборгованості не оспорюється і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов в частині стягнення основної заборгованості в сумі 329 200,04 грн підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 6 835,85 за період з 12.05.2020 по 03.07.2020 суд відзначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума пені в розмірі 6 835,85 грн, яка розрахована за період з 12.05.2020 по 03.07.2020, та є такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача 987,60 грн трьох процентів річних та 1 430,13 грн інфляційних втрат за період 12.05.2020-03.07.2020 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох процентів річних з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування, а також зважаючи на імперативність приписів частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що правомірним є стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 987,60 грн.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Разом з тим, відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013).

При цьому, суд відзначає, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013.

З огляду на викладене, судом здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат за період з 12.05.2020-03.07.2020 з урахуванням умов договору та встановлено, що стягненню з відповідача дана компенсаційна виплата підлягає в розмірі 658,40 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, позовні вимоги Товариства, є обґрунтованими, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню частково з урахуванням розрахунку суду інфляційної складової боргу.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ" до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 338 453,60 грн- задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 23494714) на користь Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ" (68093, Одеська область, місто Чорноморськ, с. Малодолинське, вулиця Космонавтів, будинок 59-Б, ідентифікаційний код 32333962) 329 200,04 грн (триста двадцять дев`ять тисяч двісті гривень 04 копійки) заборгованості з оплати, 6 835,85 грн (шість тисяч вісімсот тридцять п`ять гривень 85 копійок) пені, 987,60 грн (дев`ятсот вісімдесят сім гривень 60 копійок) три проценти річних, 658,40 грн (шістсот п`ятдесят вісім гривень 40 копійок) інфляційних втрат та 5 065,23 грн (п`ять тисяч шістдесят п`ять гривень 23 копійки) судового збору.

3. У іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 05.02.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ