ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року Справа № 917/1435/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод", вул. І.Приходька, 139, м. Кременчук, Полтавська область, 39600,

до Комунального підприємства "Теплоенерго", вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39600,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" до відповідача - Комунального підприємства "Теплоенерго" про стягнення грошових коштів у вигляді збитків на суму 73 580,59 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" до відповідача - Комунального підприємства "Теплоенерго" про стягнення грошових коштів у вигляді збитків на суму 73 580,59 грн. Визначено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Від відповідача 01.10.2020 року надійшов відзив на позовну заяву за вих. № 04/361 від 29.09.2020 року у якому він просить суд відмовити в задоволенні позову.

Позивач надав суду відповідь на відзив від 05.10.2020 року за № 1-52юр (вх. № 11312 від 12.10.2020 року) у якій заперечує проти доводів викладених в відзиві та просить суд здійснити перехід у справі № 917/1435/20 від спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.10.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" про перехід у справі № 917/1435/20 від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, та визначено здійснювати розгляд справи № 917/1435/20 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Рішення приймається з врахуванням вимог ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі матеріали, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством "Крюківський вагонобудівний завод" (позивач) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" (відповідач) було укладено договір від 31.07.2013 року № 4313/082023/с купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (договір).

Пунктом 1.1. договору закріплено обов`язок позивача передавати теплову енергію в гарячій воді, а відповідача - приймати її та оплачувати вартість одержаної теплової енергії.

29.09.2017 року позивач та відповідач уклали додаткову угоду № 13, що є невід`ємною частиною зазначеного вищезазначеного договору, у якій пункт 8.4 статті 8 договору викладено в наступній редакції:

"у випадку понесення продавцем витрат, а саме притягнення продавця до відповідальності за невиконання або неналежне виконання фінансових зобов`язань за договорами:

- постачання природного газу, який використовує продавець для виробництва теплової енергії для реалізації її Покупцю;

- розподілу природного газу (оператором ГРМ), об`єму газу, який використовує продавець для виробництва теплової енергії для реалізації Покупцю;

- транспортування природного газу магістральними трубопроводами (оператором ГТС), об`єму газу, який використовує продавець для виробництва теплової енергії для реалізації її покупцю;

у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасні розрахунки (оплати), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані продавцю та сплачені ним на користь відповідних постачальників послуг, підлягають відшкодуванню покупцем на письмову вимогу продавця".

У 2016 році між позивачем та Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було укладено договори на постачання природного газу.

Як вказує позивач у позовній заяві, він є теплогенеруючою організацією та використовував природний газ, отриманий від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", виключно для виробництва теплової енергії в гарячій воді, яка передавалась в подальшому відповідачу, згідно вищевказаного договору.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті теплової енергії в гарячій воді, що підтверджується щомісячними актами звірки розрахунків між позивачем та відповідачем (а.с.14-25), рішенням суду від 03.11.2017 року у справі № 917/61/17, позивач не мав можливості своєчасно оплатити отриманий природний газ.

Так, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовними заявами про стягнення з позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату поставленого природного газу, які були задоволені судом в повному обсязі, а саме:

- рішенням господарського суду Полтавської області від 17.09.2019 року у справі № 917/1000/19 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 31 275,92 грн. - пені, 4 468,00 грн. - 3% річних, 6 010,32 грн. - інфляційних та 1 921,00 витрат по сплаті судового збору.

Позивач сплатив вищевказані суми в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 08 жовтня 2019 р. № 43/119844 на суму 41 754,24 грн. та платіжним дорученням від 23 жовтня 2019 р. № 43/124444 на суму 1 921,00 грн.

- рішенням господарського суду Полтавської області від 09.09.2019 року у справі № 917/956/19 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 572,02 грн. - пені, 201,47 грн. - 3% річних, 793,16 грн. - інфляційних та 1 921,00 витрат по сплаті судового збору.

Позивач сплатив вищевказані суми в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 08 жовтня 2019 р. № 43/119843 на суму 1 566,65 грн. та платіжним дорученням від 23 жовтня 2019 р. № 43/124447 на суму 1 921,00 грн.

- рішенням господарського суду Полтавської області від 17.09.2019 року у справі № 917/950/19 Господарського суду Полтавської області (копія додається до позовної заяви) стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 20 984,36 грн. - пені, 2 248,35 грн. - 3% річних, 1 263,99 грн. - інфляційних та 1 921,00 витрат по сплаті судового збору.

Позивач сплатив вищевказані суми в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 08 жовтня 2019 р. № 43/119845 на суму 24 496,70 грн. та платіжним дорученням від 23 жовтня 2019 р. № 43/124446 на суму 1 921,00 грн.

Враховуючи все вище зазначене позивач вказує у своєму позові на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті поставленої теплової енергії в гарячій воді, він поніс збитки у вигляді додаткових витрат (штрафних санкцій та судового збору) на загальну суму 73 580,59 грн.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач належним чином не виконував зобов`язання за договором, а тому позивач в порядку п. 10.2 договору направлено претензію від 25.10.2019 року № 1-52юр.

У відповіді на претензію за № 12-08/2055 від 16.12.2019 року відповідач зазначає, що ним підписано Додаткову угоду від 29.09.2017 року № 13, якою закріплено обов`язок відповідача відшкодувати позивачу понесені ним витрати у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасні розрахунки (оплати), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані Позивачу та сплачені ним на користь відповідних постачальників послуг, підлягають відшкодуванню Відповідачем на письмову вимогу Позивача з урахуванням протоколу розбіжностей № 1 від 28.03.2017 року, відповідно до якого пункт 8.4 ст. 8 договору - виключено, а тому претензію залишає без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з вимогою про стягнення 73 580,59 грн. збитків.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

протиправної поведінки,

шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків;

причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

вини особи, яка заподіяла збитки.

У разі відсутності хоча б одного із вище перелічених елементів, відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Позивачем доведено розмір збитків, з огляду на наступне.

Згідно додаткової угоди № 13 від 29.09.2017 року пункт 8.4 статті 8 договору викладено в наступній редакції:

"у випадку понесення продавцем витрат, а саме притягнення продавця до відповідальності за невиконання або неналежне виконання фінансових зобов`язань за договорами:

- постачання природного газу, який використовує продавець для виробництва теплової енергії для реалізації її Покупцю;

- розподілу природного газу (оператором ГРМ), об`єму газу, який використовує продавець для виробництва теплової енергії для реалізації Покупцю;

- транспортування природного газу магістральними трубопроводами (оператором ГТС), об`єму газу, який використовує продавець для виробництва теплової енергії для реалізації її покупцю;

у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасні розрахунки (оплати), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані продавцю та сплачені ним на користь відповідних постачальників послуг, підлягають відшкодуванню покупцем на письмову вимогу продавця".

З матеріалів справи випливає, що позивач обґрунтовує свої вимоги неналежним виконанням відповідачем свої зобов`язань по оплаті поставленої теплової енергії в гарячій воді за договором від 31.07.2013 р. № 4313/082023/с купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді укладеного між Публічним акціонерним товариством "Крюківський вагонобудівний завод" та Комунальним підприємством "Теплоенерго", що призвело до понесення збитків у вигляді додаткових витрат (штрафних санкцій та судового збору) на загальну суму 73 580,59 грн., яка складається з :

- суми 43 675,24 грн., сплачених Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 17.09.2019 року у справі № 917/1000/19;

- суми 3 487,65 грн., сплачених Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 09.09.2019 року у справі № 917/956/19;

- суми 26 417,70 грн., сплачених Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 17.09.2019 року у справі № 917/950/19.

Твердження позивача про невиконання відповідачем своїх обов`язків по договору підтверджується також актами звірки розрахунків між позивачем та відповідачем, які наявні в матеріалах справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні з огляду на те, що позивач посилається на п. 8.4 статті 8 Договору від 31.07.2013 року № 4313/082023/с купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді укладеного між сторонами в редакції Додаткової угоди № 13 від 29 вересня 2017 року.

Крім того, відповідач вказує, що Додаткова угода № 13 була підписана з протоколом розбіжностей від 28 вересня 2017 року.

Як вбачається з супровідного листа № 05-1806 від 02.10.2017 року Протокол розбіжностей № 1 від 28.09.2017 року до додаткової угоди № 13 до договору купівлі- продажу теплової енергії в гарячій воді від 31.07.2013 р. № 4313/082023/с був направлений на адресу позивача. Вищевказаним протоколом встановлено, що пункт 8.4. статті 8 Договору було виключено.

Однак доводи відповідача судом спростовуються, оскільки додаткова угода від 29 вересня 2017 року № 13, що є невід`ємною частиною Договору від 31.07.2013 року № 4313/082023/с купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, підписана та скріплена печатками обох сторін без додавання будь-якого протоколу розбіжностей.

Крім того, залучений до матеріалів справи Протокол розбіжностей № 1 від 28.09.2017 року до додаткової угоди № 13 до договору (на який посилається відповідач) підписаний лише директором Комунального підприємства "Теплоенерго" (а.с. 174).

З викладеного випливає, що даний документ є одностороннім, а тому не є належним доказом, що підтверджує факт виключення п. 8.4. статті 8 Договору.

Отже, позивач вжив всіх необхідних обов`язкових заходів для належного виконання умов договору, а саме звернувся з претензією відповідно до п. 10.2 договору.

Обов`язок доказування вчинення іншою стороною дій чи бездіяльності, які є порушенням договірного зобов`язання, покладається на позивача.

Враховуючи все вище зазначене суд вважає, що позивачем доведено відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ГПК твердження про невиконання відповідачем своїх зобов`язань по договору від 31.07.2013 року № 4313/082023/с купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, за якими, позивач пов`язує факт спричинення йому збитків.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому до стягнення підлягає 2 102,00 грн. судового збору.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод" (вул. І.Приходька, 139, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) - 73 580,59 грн. збитків та 2 102,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 23.12.2020 року.

Суддя Білоусов С. М.