ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2020м. ДніпроСправа № 904/2773/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Приймаченка Василя Володимировича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до Фізичної особи - підприємця Курцева Дмитра Анатолійовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

про стягнення 109 816 грн. 16 коп.

без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Фізична особа - підприємець Приймаченко Василь Володимирович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№2446/20 від 26.05.2020р.), в якій просить стягнути з відповідача - Фізичної особи - підприємця Курцева Дмитра Анатолійовича 109 816 грн. 16 коп., що складає 95 820 грн. 00 коп. - заборгованості за товар, поставлений відповідно до умов договору купівлі-продажу від 16.04.2019, 9 582 грн. 00 коп. - штрафу, 1 542 грн. 71 коп. - інфляційних втрат та 2 871 грн. 45 коп. - 3% річних. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 00 коп. позивач просить покласти на відповідача.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 162 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2020р. позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Одночасно з позовною заявою Фізичною особою - підприємцем Приймаченко Василем Володимировичем було подано заяву (вх.№22638/20 від 26.05.2020р.) про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках, а також на все нерухоме майно, яке належить Фізичній особі - підприємцю Курцеву Дмитру Анатолійовичу та буде виявлене виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову в межах заявлених позовних вимог у розмірі 109 816 грн. 16 коп. та судових витрат в розмірі 9 153 грн. 00 коп. (судовий збір - 3 135 грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу - 6 000 грн. 00 коп.).

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що: - є необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові суми, що належать ФОП Курцеву Д.А. в межах ціни позову, судових витрат, з метою належного виконання рішення суду; - у зв`язку з тим, що ціна позову є значною для позивача, а відповідач ігнорує свій обов`язок з погашення заборгованості, тобто діє недобросовісно, існує припущення, що майно, що належить відповідачу, може бути переоформлено, продано чи відчужене в будь-який інший спосіб на користь третіх осіб, є підстави вважати, що при невжитті заходів по забезпеченню позову виконання рішення буде утруднено чи взагалі буде неможливо його виконати; - все нерухоме майно, яке перебуває у його власності у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, а також інше майно, на яке платнику податків набуде право власності у майбутньому перебуває в податковій заставі; - станом на 18.05.2020 Курцев Д.А. має податковий борг та відповідно до чинного законодавства у органів Державної податкової служби виникло право податкової застави на майно такого платника.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2020р. у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Приймаченка Василя Володимировича про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Надалі, позивачем подано заяву (вх.№25049/20 від 09.06.2020р.) про усунення недоліків позовної заяви (на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху), відповідно до якої було усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2020р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у заяві (запереченні) (вх. №41425/20 від 08.09.2020) проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження просить суд не розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, надати 15-ть днів для підготовки вмотивованого заперечення по справі, визнати причини поважними, за яких не міг подати дану заяву та призначити розгляд справи у загальному порядку.

В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на вжиті в Україні карантинні заходи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013р. №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідач про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином відповідно до вимог статті 242 Господарського процесуального кодексу України, своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, з моменту подачі заяви (заперечення) пройшло достатньо часу для підготовки відзиву. Тому суд не вбачає підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Таким чином, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми.

Справа відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.04.2019р. між Фізичною особою - підприємцем Приймаченком Василем Володимировичем (продавець) та Фізичною особою - підприємцем Курцевим Дмитром Анатолійовичем (покупець) укладено договір купівлі-продажу (далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору продавець зобов"язується передати у власність покупця належний продавцю товар, а покупець зобов"язується прийняти товар і оплатити його вартість на умовах договору.

За умовами п. 1.2. договору відомості про товар: сосна, сухостій, необрізна дошка 25, обрізна дошка 30, одиниця виміру кількості - куб.м, кількість товару 43 +/- 10%.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що документи на товар, які продавець повинен передати покупцю: видаткова накладна, рахунок-фактура.

Перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару покупцю, що оформляється накладною (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна за одиницю товару (метри кубічні) встановлюється у гривні для кожної окремої партії товару згідно відповідної накладної і рахунку-фактури.

Згідно з п. 3.2. договору покупець зобов"язаний протягом тижня після виставлення рахунку-фактури та отримання ним товару здійснити попередню оплату у розмірі 30% від суми виставленого рахунку-фактури, остаточний розрахунок з постачальником здійснюється протягом 24 робочих календарних днів з моменту отримання товару та виставленого рахунку покупцю. У разі несплати у вказаний термін цим договором за товар, покупець зобов"язаний заплатити штраф у розмірі 10% за кожний прострочений день від загальної суми, вказаної у договорі.

За умовами п. 3.3. договору сума і термін сплати за товар становить 95 820 грн. 00 коп. до 28.05.2019 включно.

Покупець зобов"язаний оплатити товар у розмірах і терміни, які встановлені договором (пп. 4.2.2. п. 4.2. договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2019р. (п. 10.1. договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 95 820 грн. 00 коп., що підтверджується підписаними сторонами без будь-яких зауважень видатковими накладними № 02-0000022 від 17.04.2019 на суму 29 260 грн. 00 коп., № 02-0000023 від 18.04.2019р. на суму 39 280 грн. 00 коп., № 02-0000024 від 19.04.2019р. на суму 27 280 грн. 00 коп., а також виставив рахунок-фактуру № 02-0000023 від 19.04.2019р. на суму 95 820 грн. 00 коп. (а.с. 21-24).

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару не виконав, у зв"язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 95 820 грн. 00 коп.

На підставі п. 3.2. договору позивач нарахував штраф у розмірі 9 582 грн. 00 коп.

Посилаючись на статтю 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував 3% річних у розмірі 2 871 грн. 45 коп., за період з 27.04.2019р. по 18.05.2020р., та інфляційні втрати у розмірі 1 542 грн. 71 коп., за період з травня 2019 по квітень 2020.

Наведені обставини стали причиною звернення позивача з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору купівлі-продажу, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов"язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Враховуючи умови п.п. 3.2., 3.3. договору, відповідач повинен був здійснити оплату поставленого товару у розмірі 95 820 грн. 00 коп. у строк до 28.05.2019р. включно.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не розрахувався за поставлений позивачем товар у розмірі 95 820 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з поставленого товару у розмірі 95 820 грн. 00 коп. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 9 582 грн. 00 коп. суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 3.2. договору покупець зобов"язаний протягом тижня після виставлення рахунку-фактури та отримання ним товару здійснити попередню оплату у розмірі 30% від суми виставленого рахунку-фактури, остаточний розрахунок з постачальником здійснюється протягом 24 робочих календарних днів з моменту отримання товару та виставленого рахунку покупцю. У разі несплати у вказаний термін цим договором за товар, покупець зобов"язаний заплатити штраф у розмірі 10% за кожний прострочений день від загальної суми, вказаної у договорі.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку штрафу порушень чинного законодавства і умов договору судом не встановлено, у зв"язку з чим штраф у розмірі 9 582 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 871 грн. 45 коп., за період з 27.04.2019р. по 18.05.2020р., та інфляційних втрат у розмірі 1 542 грн. 71 коп., за період з травня 2019 по квітень 2020, суд зазначає таке.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, згідно з п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За розрахунком суду, 3% річних за період з 29.05.2019 (початок прострочення з оплати) по 18.05.2020 складають 1 957 грн. 09 коп. та підлягають стягненню з відповідача. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

За розрахунком суду, інфляційні втрати за період з червня 2019 (місяць, наступний за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж - 28.05.2019) по квітень 2020 складають 939 грн. 04 коп. та підлягають стягненню з відповідача. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До того ж, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 00 коп.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При здійсненні розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду: договір про надання правової допомоги № 08/05/20 від 08.05.2020р., укладений між адвокатом Томіною Оленою Володимирівною та Фізичною особою - підприємцем Приймаченком Василем Володимировичем; Додатки № 1, 2 до договору; рахунок-фактуру № 18.01.1900 від 18.05.2020р.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1 від 18.05.2020р. на суму 6 000 грн. 00 коп.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН № 000015 від 19.06.2014р.; заключну виписку за період з 21.05.2020р. по 21.05.2020р.; платіжне доручення № 553 від 21.05.2020р. на суму 6 000 грн. 00 коп.

Як вбачається з акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1 від 18.05.2020 та рахунку-фактури № 18.01.1900 від 18.05.2020, адвокат, зокрема склав заяву про вжиття заходів забезпечення позову (1 година) на суму 1 000 грн. 00 коп.

Водночас, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2020р. у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Приймаченка Василя Володимировича про вжиття заходів забезпечення позову було відмовлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статями 123, 126, 129, 178, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи - підприємця Приймаченка Василя Володимировича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; e-mail: ОСОБА_1 ) до Фізичної особи - підприємця Курцева Дмитра Анатолійовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення 109 816 грн. 16 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Курцева Дмитра Анатолійовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи - підприємця Приймаченка Василя Володимировича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 95 820 грн. 00 коп. (дев"яносто п"ять тисяч вісімсот двадцять грн. 00 коп.) - заборгованості за товар, 9 582 грн. 00 коп. (дев"ять тисяч п"ятсот вісімдесят дві грн. 00 коп.) - штрафу, 1 957 грн. 09 коп. (одна тисяча дев"ятсот п"ятдесят сім грн. 09 коп.) - 3% річних, 939 грн. 04 коп. (дев"ятсот тридцять дев"ять грн. 04 коп.) - інфляційних нарахувань, 2 072 грн. 94 коп. (дві тисячі сімдесят дві грн. 94 коп.) - витрат зі сплати судового збору та 4 930 грн. 88 коп. (чотири тисячі дев"ятсот тридцять грн. 88 коп.) - витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до частини 4 статті 240 ГПК України,

30.12.2020