ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. Справа№ 911/1971/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Дикунської С.Я.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 03.12.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» на рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 (повний текст рішення підписано 04.09.2020)

у справі № 911/1971/20 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів»

до Дочірнього підприємства «Рітейл Центр»

про стягнення 725 358, 30 грн

1. Зміст позовних вимог та заперечень

Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» (далі - позивач, ПрАТ «ДКХК») звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (далі - відповідач, ДП «Рітейл Центр») про стягнення 725 358, 30 грн основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» договору №1І040251 від 17.06.2019, борг за яким переведено на відповідача - Дочірнє підприємство «Рітейл Центр», згідно договору про переведення боргу б/н від 01.04.2020.

Відповідач не скористався своїм правом подачі відзиву на позовну заяву.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

17.06.2019 між Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» (далі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» (далі Покупець) укладено договір № 1І040251 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар покупцю, а покупець в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в Специфікації/Акційній специфікації чинній на момент замовлення товару (п. 1.1 договору поставки).

Договір був укладений з протоколом розбіжностей від 17.06.2019 до договору №1І040251 від 17.06.2019.

Відповідно до п.2.1 договору якість товару, що поставляється за цим договором, має відповідати вимогам діючих державних стандартів, технічним умовам, а також санітарним, ветеринарним, гігієнічним та іншим нормам, встановленим чинним законодавством України для такого виду товару, та підтверджуватись відповідними посвідченнями, сертифікатами відповідності (визнання) та іншими документами, виданими компетентними органами та/чи виробниками товару.

Відповідно до п. 3.1. договору (з урахуванням протоколу розбіжностей) постачальник поставляє товари згідно «Замовлень» (ORDERS) покупця на поставку товару, поданих за посередництва сертифікованих EDI-провайдерів, за вибором постачальника. Постачальник зобов`язаний поставити товар належної якості, з урахуванням достатнього і необхідного обсягу інформації про нього у відповідності до вимог, передбачених чинним законодавством України за цінами, в строки та у кількості зазначеній у замовленні, згідно узгодженого графіку поставок.

Пунктом поставки товару за договором є склад покупця, адреса якого вказана в замовленнях. Сторони погодили, що постачальник зобов`язаний доставити товар до місця зважування/місця розвантаження на складі покупця (п. 3.3. договору).

Пунктом 3.4. договору передбачено, що покупець в товарно-транспортній накладній (далі-ТТН) зазначає фактичну дату і час поставки товару постачальником. ТТН підписується в момент прийняття товару (зазначається час і дата): з боку покупця уповноваженим представником (завідуючим складом, завідуючим відділення, тощо); з боку постачальника - уповноваженим представником (експедитором) та/або водієм транспортного засобу, яким був доставлений товар.

Згідно п. 3.7. договору після прийняття товару покупець направляє постачальнику через EDI-провайдера електронний документ «Накладна», що відображає факт приймання товару покупцем, завіряється ЕЦП покупця і відправляється постачальнику через EDI-провайдера. Дата електронного документу накладною повинна відповідати даті фактичної поставки товару. Постачальник після отримання від покупця через EDI-провайдер електронний документ «Накладна», зі свого боку завіряє ЕЦП і не пізніше ніж протягом 5 робочих днів, відправляє покупцю EDI-провайдер.

Відповідно до пп. 3.10.3. договору покупець оформлює повернення товару за допомогою накладної на повернення товарів.

За умовами п. 5.1. вказаного договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент фактичного приймання-передачі товару на складі покупця, з обов`язковим складанням покупцем електронного документа «Накладна» (COMDOC) з ЕЦП покупця та відправлення постачальнику через EDI-провайдера протягом одного календарного дня з моменту фактичного приймання-передачі товару.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що підставою для приймання-передачі товару за кількістю є відповідність поставки замовленню покупця. Приймання товару по кількістю та якістю здійснюється покупцем в порядку передбаченому договором, а у випадках не врегульованих в договорі, сторони керуються діючим законодавством України.

Згідно п. 7.1. договору покупець оплачує товар, що поставляється за цінами, погодженими сторонами в специфікації/Акційній специфікації, та підтвердженими у «Накладних» (COMDOC). Ціна на товар в специфікації/Акційній специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (Ціна без ПДВ та з ПДВ).

Пунктом 7.8. договору передбачено, що загальна сума договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару.

Відповідно до п. 7.9. договору оплата за поставлений товар здійснюється постачальнику покупцем через 75 днів з моменту отримання покупцем через EDI-провайдера від постачальника електронного документу «Накладна» (COMDOC), завіреного ЕПЦ постачальника, та за умови наявності зареєстрованої постачальником «Податкової накладної» в ЄРПН не пізніше ніж за 2 календарних днів до настання строку оплати за товар.

Пунктом 7.11. договору передбачено, що зобов`язання покупця по оплаті товару вважається виконаним з моменту списання коштів з його банківського рахунку.

Згідно п. 7.12.1. договору не рідше ніж кожні три місяці, з моменту укладення договору, сторони зобов`язані підписувати акти звірки взаєморозрахунків, а всі первинні та інші документи кожного календарного місяця не пізніше 10 числа наступного за звітним календарним місяцем. Акти звірки розрахунків по договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

Пунктом 11.1. передбачено, що даний договір набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022.

Суд встановив, що відповідно до замовлень покупця на поставку товару постачальник поставив покупцю на виконання договору № 1І040251 від 17.06.2019 товар на загальну суму 825 244,56 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи замовленнями на поставку, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та свідоцтвами про якість.

Покупець за отриманий від постачальника товар, в порушення договору № 1І040251 від 17.06.2019, розрахувався частково, внаслідок чого на момент ухвалення судового рішення борг покупця перед постачальником за отриманий згідно договору № 1І040251 від 17.06.2019 товар склав 725 358,30 грн, що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2019 по 30.11.2019 та за період з 01.12.2019 по 31.12.2019 та за період з 01.03.2020 по 31.03.2020 та не спростовано відповідачем.

01.04.2020 між Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» (далі - Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» (далі - Первісний боржник) та Дочірнім підприємством «Рітейл Центр» (далі - Новий боржник) укладено договір про переведення боргу, за умовами якого первісний боржник зобов`язався перевести борг за договором №1І040251 від 17.06.2019, укладений між первісним боржником і кредитором (далі - основний договір), а новий боржник взяв на себе зобов`язання перед кредитором за основним договором. Первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 725 358,30 грн, в т.ч. ПДВ, згідно акту перевірки розрахунків за основним договором між первісним боржником і кредитором станом на 31.03.2020, а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов`язання перед кредитором в строк до 29.05.2020.

Відповідно до п. 3. договору про переведення боргу від 01.04.2020 припинення зобов`язань первісного боржника за основним договором, призводить до виникнення зобов`язань первісного боржника перед новим боржником щодо компенсації заборгованості у 725 358,30 грн, в т.ч. ПДВ в строк до 31.12.2020.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 725 358,30 грн.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі №911/1971/20 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» на користь Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» 725 358, 30 грн основного боргу та 10 880,37 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що за договором про переведення боргу від 01.04.2020 до відповідача перейшов обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» перед позивачем щодо погашення боргу за договором № 1І040251 від 17.06.2019 у сумі 725 358,30 грн.

Крім того, суд першої інстанції заначив, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено та складає 725 358,30 грн. Розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 725 358, 30 грн основного боргу є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Дочірнє підприємство «Рітейл Центр» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі №911/1971/20 та ухвалили нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Скаржник зазначає, що враховуючи приписи ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», якою встановлено перелік обов`язкових реквізитів для первинних та зведених облікових документів, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та умови договору поставки №1І040251 від 17.06.2019 вбачається, що видаткові накладні надані позивачем на підтвердження виконання договору поставки, на думку відповідача, є неналежними доказами здійснення поставки.

Крім того, відповідач зазначає, що згідно з п. 7.9 договору оплата за товар здійснюється через 75 днів з моменту отримання відповідачем через EDI-провайдера від позивача електронного документу «Накладна», завіреного ЕПЦ позивача, та зареєстрованої позивачем «Податкової накладної» в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Враховуючи вище наведене відповідач вважає, що у нього строк оплати за договором поставки №1І040251 від 17.06.2019 не настав, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання через EDI-провайдера від позивача електронного документу «Накладна», завіреного ЕПЦ позивача, а також відсутні докази реєстрації позивачем «податкової накладної» в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, скаржник зазначає, що акт перевірки розрахунків наданий позивачем в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинним документом, та не містить відомостей про господарську операцію та не підтверджує її здійснення, а тому не є доказом здійснення поставки та наявності боргу.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу, Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» проти задоволення скарги заперечило, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача, є безпідставними.

Позивач зазначив, що заборгованість ТОВ «Астерс Груп» перед позивачем підтверджена належними та допустимими доказами, а саме видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.

У матеріалах справи наявні вказані накладні на оскаржувану суми, які підтверджують факт поставки товару, на них наявний штамп ТОВ «Астерс Груп», на якому зазначено назву покупця та адреса за якою знаходиться розподільний центр ТОВ «Астерс Груп», куди безпосередньо поставлявся товар.

Доводи відповідача щодо відсутності на видаткових накладних круглої печатки підприємства покупця, спростовуються нормами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському облік, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, згідно із яким печатка не є обов`язковим реквізитом.

Також позивач зазначив, що відсутність довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей за наявності інших первинних документів (видаткових накладних та товарно-транспортні накладних), що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не можуть заперечувати таку господарську операцію.

Доводи апелянта про те, що строк оплати за поставлений йому позивачем товар, не настав, є необґрунтованими, спростовуються умовами п. 3.7 договору та наявними по справ доказами, зокрема тим, що податкові накладні за господарськими операціями щодо поставки товару на користь ТОВ «Астерс Груп» були своєчасно зареєстровані позивачем, відповідно до вимог Податкового кодексу України, у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Щодо актів звірки позивач заначив, що вони відображають усі поставки товару, якими позивач обґрунтовує суму заборгованості, проведені покупцем взаємозаліки та оплати, крім того позивач звертає увагу на те, що зазначені акти підписані покупцем без зауважень.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

Дочірнє підприємство «Рітейл Центр» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі №911/1971/20. Крім того, апелянт просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №911/1971/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Дикунська С.Я., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2020 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» на рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі №911/1971/20 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

27.10.2020 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. з 02.11.2020 на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.11.2020 у справі №911/1971/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» на рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020, справу призначено до розгляду на 03.12.2020. Зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020.

У судове засідання 03.12.2020 з`явився представник позивача.

Представник Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представник позивача, що не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Представник позивача заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

7. Джерела права й акти їх застосування

Господарський кодекс України

Згідно з ч. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Цивільний кодекс України

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником (ст. 522 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Відповідно до ст. 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Згідно з ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 № 88

Абзацами 1 та 2 пункту 2.4. Положення передбачено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Пунктом 2.5 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Господарський процесуальний кодекс України.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Практика Європейського суду з прав людини як джерело права

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

8. Позиція апеляційного суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, факт отримання товару ТОВ «Астерс Груп» від позивача підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, які містять підпис та печатку ТОВ «Астерс Груп» як юридичної особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (Вказаний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17).

Як зазначено у пункті 9 частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оцінивши надані позивачем до позовної заяви видаткові накладні, суд апеляційної інстанції встановив, що вони оформлені відповідно до положень чинного законодавства, містять відомості про господарську операцію та не є підставою для визнання господарської операції не проведеною або недійсною, а тому сприйняті судом належними та допустимими доказами отримання ТОВ «Астерс Груп» товару, визначеного цими накладними та на суму, що в них зазначено, а саме 825244,56 грн.

Одночасно, позивач зазначає, що покупець здійснив часткову оплату за товари платіжним дорученням №101560484 від 10.03.2020 на суму 200000,00 грн, з яких було погашено залишок по накладній №2905483 від 07.11.20119, повністю сплачені накладні №295616 від 14.11.2019 та №2905774 від 22.11.2019, а також частково оплачена накладна №2906089 від 09.12.2019 на суму 99886,26 грн. Тобто накладна №2906089 від 09.12.2019 залишилася неоплаченою на суму 20437,26 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що покупець в порушення умов договору, за отриманий товар розрахувався лише частково. У покупця виникла заборгованість перед постачальником за поставлений товар у сумі 725358,30 грн, що підтверджується актами звірки за період з 01.11.2019 по 30.11.2019, з 01.12.2019 по 31.12.2019 та з 01.03.2020 по 31.03.2020.

Відповідач не заперечував щодо часткової оплати ТОВ «Астерс Груп» поставки товарів на вказану позивачем суму.

При цьому, акт перевірки розрахунків, наданий позивачем, не є в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом, та не містить відомості про господарську операцію і не підтверджує її здійснення. Однак, такий документ може бути доказом наявності заборгованості відповідача, оскільки є технічним (фіксуючим) документом, за яким підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій, а також акт звірки відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Як встановлено з матеріалів справи, 01.04.2020 між Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» - позивач у справі, Товариством з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» та Дочірнім підприємством «Рітейл Центр», відповідач у справі, укладено договір про переведення боргу, за умовами якого ТОВ «Астерс Груп» зобов`язався перевести борг за договором №1І040251 від 17.06.2019, а ДП «Рітейл Центр» взяв на себе зобов`язання перед ПрАТ «ДКХК» за договором №1І040251 від 17.06.2019.

ТОВ «Астерс Груп» переводить на ДП «Рітейл Центр» борг (грошове зобов`язання) у розмірі 725 358,30 грн, в т.ч. ПДВ, згідно акту перевірки розрахунків за договором №1І040251 від 17.06.2019 між ТОВ «Астерс Груп» і позивачем - ПрАТ «ДКХК» станом на 31.03.2020. При цьому, ДП «Рітейл Центр» погодилося виконати зазначене грошове зобов`язання перед ПрАТ «ДКХК» в строк до 29.05.2020 (п. 1 договору про переведення боргу від 01.04.2020).

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до відповідача перейшов обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» перед позивачем сплатити борг за договором № 1І040251 від 17.06.2019 у сумі 725 358,30 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріали даної справи не містять, а скаржник не надав суду першої або апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів виконання зобов`язань за договором № 1І040251 від 17.06.2019 та сплати коштів за поставлений товар у повному обсязі, як не надав він і доказів пред`явлення позивачу претензій та зауважень щодо кількості, якості та вартості товару або накладних на повернення товару.

Більше того, відповідач не заперечував факту отримання товару ТОВ «Астерс Груп» згідно видаткових накладних.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судом першої інстанції судового рішення не погашений та складає 725 358,30 грн, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, вимога позивача про стягнення з відповідача 725 358,30 грн основного боргу є обґрунтованою та такою, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому підлягає задоволенню.

9. Висновки апеляційного суду

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що викладені відповідачем доводи в обґрунтування апеляційної скарги є безпідставними, такими що не відповідають дійсним обставинам справи, не доведені жодними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 04.09.2020 прийнято у відповідності до норм закону без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» на рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі №911/1971/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі №911/1971/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Дочірнє підприємство «Рітейл Центр».

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі №911/1971/20.

5. Матеріали справи №911/1971/20 повернути до Господарського суду Київської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано після виходу судді з відпустки 28.12.2020.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Я. Дикунська

С.Р. Станік