ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Черкаси справа № 925/1471/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БОНЕНКАМП»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «ІМПУЛЬС ПЛЮС»

про стягнення 18 691 грн 15 коп.,

без виклику сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БОНЕНКАМП» (вулиця 21 км Житомирського шосе, с. Стоянка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08114, код 37757186) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «ІМПУЛЬС ПЛЮС» (вул. Скворцова, 40, м. Тальне, Тальнівський район, Черкаська область, 20400, код 34150627) про стягнення заборгованості у розмірі 108 291 грн 15 коп.: 89 600 грн 00 коп. борг за поставлений товар відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки № KIV-20-832-Р від 13.07.2020, 6 609 грн 84 коп. проценти за користування грошовими коштами, 624 грн 26 коп. три проценти річних від простроченої суми, 8 960 грн 00 коп. штраф, 2 497 грн 05 коп. пені та понесених судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами був укладений договір поставки, зобов`язання за яким відповідач виконав частково та прострочив оплату поставленого товару.

У позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, до якого віднесено 2 102 грн 00 коп. сплачена позивачем за подання позову сума судового збору.

Ухвалою від 16.11.2020 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивачу та відповідачу (а.с. 24, 25).

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, відзив на позов не надав.

21 грудня 2020 року від позивача в порядку п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України надійшла заява від 14 грудня 2020 року про зменшення розміру позовних вимог, оскільки 07 грудня 2020 року, після відкриття провадження у справі, відповідач сплатив основну суму заборгованості у розмірі 89 600,00 грн. До клопотання додано копію виписки по рахунку (а.с. 27).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд дійшов висновку, що заява позивача про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 46 ГПК України та приймається судом до розгляду.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 13, статті 74 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі обставини.

13 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БОНЕНКАМП» (постачальник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «ІМПУЛЬС ПЛЮС»» (покупець за договором, відповідач у справі) було укладено договір поставки № КІV-20-832-Р (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 1.2 договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця шини, диски, колеса та їх комплектуючі для транспортних засобів, сільськогосподарської техніки, спецтехніки і мототехніки (надалі іменується Товар), окремими партіями, відповідно до замовлення покупця, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити Товар на умовах, визначених у цьому Договорі.

Істотними умовами договору є кількість, асортимент, ціна, умови та місце поставки товару, які узгоджуються сторонами шляхом укладення та підписання письмових додатків (специфікацій), а у разі їх відсутності рахунках і видаткових накладних, по кожній окремій поставці товару в рамках цього договору. Базові умови поставки визначені в п. 3.5. цього договору.

Відповідно до п. 3.2. 3.4, 3.5 договору датою поставки (передачі) Товару постачальником у власність покупця, є дата зазначена у видатковій накладній на Товар (кожної окремої партії Товару).

Видаткові накладні на Товар є належним підтвердженням права власності Покупця на Товар.

Базові умови поставки відповідно до вимог міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (2010) - ЕХW за адресою: Київська обл. Києво-Святошинський район, село Стоянка, вулиця 21 км Житомирського шосе.

Відповідно до п. 7.1, 7.2 договору оплата за Товар Покупцем здійснюється у національній валюті на розрахунковий рахунок Постачальника, вказаний в реквізитах цього Договору, на підставі рахунку, який Постачальник виставляє на кожну партію Товару (відповідно до погоджених специфікацій) та передає його оригінал у момент отримання Товару Покупцем.

Оплата товару здійснюється частинами попередня оплата у розмірі 20% від вартості партії товару, що сплачується протягом строку, погодженого сторонами, а решта 80 % вартості партії товару не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки відповідного товару (дати зазначеної у видатковій накладній на товар), за ціною, що зазначена у такому рахунку (видатковій накладній), якщо інше не передбачено додатковими угодами або специфікаціями.

Відповідно до п. 7.4, 7.5 договору Товар вважається повністю оплаченим з дня надходження всієї суми коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Оплата вважається здійсненою з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

У пунктах 9.5, 9.6 договору визначено, що у разі прострочення оплати Товару Постачальник має право нарахувати Покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості. Сторони погодили, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність 3 (три) роки.

У випадку прострочення оплати Товару згідно умов Договору більше, ніж на 10 (десять) календарних днів, Покупець також сплачує на користь Постачальника відсотки за користування коштами у розмірі 36 % річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати без обмеження строків їх нарахування та звернення до суду за їх стягненням, а також штраф у розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми простроченої заборгованості.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками (а.с. 8-10).

На виконання умов договору позивач здійснив поставку Товару, що підтверджується видатковою накладною № 7577 від 16.07.2020 на суму 112 000,00 грн (а.с. 11).

Відповідач сплатив як попередню оплату 15.07.2020 22 400,00 грн (а.с. 12).

Остаточний розрахунок відповідач мав здійснити до 17.08.2020.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з боржника.

Оскільки відповідач сплатив основний борг, позивач зменшив позовні вимоги та просить стягнути 18 691,15 грн: 6 609 грн 84 коп. проценти за користування грошовими коштами, 624 грн 26 коп. три проценти річних від простроченої суми, 8 960 грн 00 коп. штраф, 2 497 грн 05 коп. пені.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, підлягають до часткового задоволення.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи наведеного вище законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони уклали договір поставки, позивач поставив відповідачу відповідно до умов договору Товар на суму 112 000,00 грн, а останній отримав його, що підтверджується видатковою накладною, повністю сплатив за нього з порушенням умов договору та після відкриття провадження у справі.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 624,26 грн за з період прострочення з 18.08.2020 по 10.11.2020

Відповідно до 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати і 3% річних за своєю правовою природою не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Наведена правова викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 905/978/17, від 11.05.2018 у справі № 922/3087/17, від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3 % річних, суд зазначає, що вони вірні, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному позивачем обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення 36 % річних у розмірі 6 609,84 грн за користування грошовими коштами.

Відповідно до частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України у разі якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти річних, про які йдеться у частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини 2 статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Наведена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 18.12.2018 по справі № 908/639/18.

У пункті 9.6 договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати Товару згідно умов Договору більше, ніж 10 (десять) календарних днів, Покупець також сплачує на користь Постачальника відсотки за користування коштами які повинні бути йому перераховані у розмірі 36 % річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням, а також штраф у розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми простроченої заборгованості.

Передбачені договором 36 % річних за своєю правовою природою є процентами за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких є правомірним.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 36 % річних за користування коштами, суд зазначає, що вони вірні, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному позивачем обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у розмірі 2 497,05 грн та штрафу у розмірі 8 960,00 грн.

Виконання зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

При цьому, частиною другою статті 231 ГК України передбачена можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення зобов`язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17.

У пунктах 9.5, 9.6 договору визначено, що у разі прострочення оплати Товару Постачальник має право нарахувати Покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості. Сторони погодили, що до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність 3 (три) роки.

У випадку прострочення оплати Товару згідно умов Договору більше, ніж на 10 (десять) календарних днів, Покупець також сплачує на користь Постачальника відсотки за користування коштами у розмірі 36 % річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати без обмеження строків їх нарахування та звернення до суду за їх стягненням, а також штраф у розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми простроченої заборгованості.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені, суд зазначає, що вони вірні, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному позивачем обсязі.

Суд зазначає, що позивачем неправильно визначено суму штрафу у розмірі 10 відсотків від суми простроченої заборгованості, в той час як договором обумовлено штраф у розмірі 5 відсотків від суми простроченої заборгованості.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню на суму 4 480,00 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви до суду позивач сплатив 2 102,00 грн судового збору, що є мінімальним розміром судового збору, тому суд покладає судовий збір на відповідача. Суд зазначає, що спір виник з вини відповідача та частина боргу була сплачена вже після відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «ІМПУЛЬС ПЛЮС» (вул. Скворцова, 40, м. Тальне, Тальнівський район, Черкаська область, 20400, код 34150627) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БОНЕНКАМП» (вулиця 21 км Житомирського шосе, с. Стоянка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08114, код 37757186) 6 609 грн 84 коп. проценти за користування грошовими коштами, 624 грн 26 коп. три проценти річних від простроченої суми, 4 480 грн 00 коп. штраф, 2 497 грн 05 коп. пеня, 2 102,00 грн судовий збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Чевгуз