Справа № 909/1131/20
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

30.12.2020 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В., розглянувши заяву фізичної особи ОСОБА_1 за вх. № 20171/20 від 28.12.2020 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відкриття справи про її неплатоспроможність, з підстав наявності у неї боргів перед 1 банком та 25 мікрофінансовими організаціями за кредитними договорами.

Згідно з даними УБКІ та за особистими підрахунками заявниці, розмір її заборгованості за всіма кредитними договорами складає приблизно більше 550 587, 29 гривень, які вона не в змозі погасити через недостатній рівень її заробітної плати за місцем роботи, відсутності у неї інших джерел доходу та майна.

Наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами та постійне нарахування фінансовими установами штрафних санкцій і стало підставою для звернення останньої до господарського суду про визнання її власної неплатоспроможності в порядку передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) для фізичних осіб.

Перевіривши заяву та додані до неї документи, суд встановив наявність підстав для залишення її без руху.

Частиною 1 статті 2 КУзПБ встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до статті 113 КУзПБ, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи може бути відкрито лише за заявою боржника (ч. 1 ст. 115 КУзПБ). Зміст та форма заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство повинні відповідати приписам частини 2 статті 116 КУзПБ, а частиною 3 означеної статті передбачено перелік додатків, які мають подаватися до неї.

Так, в силу приписів частини 3 статті 116 КУзПБ до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема:

- конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором (пункт 3);

- відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках (пункт 8);

- докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень (пункт 12).

В порушення вимог пункту 3 частини 3 статті 116 КУзПБ наданий боржницею конкретизований список кредиторів містить тільки загальні суми заборгованості за договорами, при цьому не розмежовано заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені), а також зазначено кінцеві терміни кредитів, проте не вказано строку виконання чергових платежів. Також заявницею не приєднано до матеріалів заяви копій самих договорів, на підставі яких виникла заборгованість.

Пункт 8 частини 3 статті 116 КУзПБ боржниця також не виконала. Водночас подала клопотання про витребування відомостей про всі наявні рахунки боржника у тому числі депозитні, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках. Клопотання обґрунтоване тим, що ані Національним банком України, ані фіскальними службами країни зазначена інформація на запит громадянина не надається, тому просить суд надіслати запити на юридичну адресу всіх діючих 75 банків України та ухвалою суду зобов`язати банки надати запитувану інформацію.

При розгляді означеного клопотання суд виходить з того, що норми Кодексу України з процедур банкрутства не визначають можливість для суду самостійно збирати відповідні докази у справі.

Пунктами 4 та 5 частини 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу та причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Положенням пункту 1 частини 2 статті 62 Закону України "Про банки та банківську діяльність", передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи.

Натомість, доказів того, що заявниця зверталася з такими письмовими запитами особисто чи надавала письмовий дозвіл відповідним особам на таке звернення матеріали справи не містять.

За таких обставин, клопотання заявниці про витребування доказів суд залишає без задоволення з огляду не дотримання порядку встановленого статтею 81 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім цього, боржницею також не надано докази авансування винагороди керуючому реструктуризацією. При цьому подано клопотання про створення фонду кредиторами для винагороди арбітражному керуючому та клопотання про нарахування і виплату грошової винагороди арбітражному керуючому, в якому посилаючись на те, що у боржника відсутня реальна можливість сплати авансового внеску одноразово, просила суд звільнити від сплати винагороди арбітражному керуючому на момент подання заяви та включити суму винагороди керуючому реструктуризацією до загального боргу боржника із можливістю її першочергового стягнення під час реструктуризації на 60 місяців, або включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією за рахунок коштів фонду кредиторів, створеного для оплати винагороди арбітражним керуючим із можливістю її першочергової оплати саме з фонду, або включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією після закінчення відстрочки на умовах передбачених Планом реструктуризації (відстрочення), схваленим зборами кредиторів та затвердженим господарським судом - при працевлаштуванні на роботу.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок боржника авансувати вищенаведену винагороду керуючому реструктуризацією до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою статтею 116 КУзПБ. При цьому, ані даний Кодекс, ані інші діючі норми законодавства, не містять умов та не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди керуючому реструктуризацією при поданні заяви та вирішенні судом питання про її прийняття до розгляду.

Будь-яких положень, умов та підстав, за яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від здійснення авансування винагороди керуючому реструктуризацією чинним законодавством України не передбачено. Питання про звільнення заявника від авансування винагороди арбітражного керуючого знаходиться поза компетенцією суду.

Водночас суд вказує на те, що норми статті 116 КУзПБ не містять положень про можливість розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноважень у справі в перші три місяці провадження, та обов`язку для кредиторів щодо створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Положеннями статті 114 КУзПБ передбачено право кредиторів за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду, а не здійснити авансування винагороди арбітражному керуючому.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 19.11.2020 у справі № 910/726/20.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що кредиторами є особи, чий статус може бути визначений судом після відкриття провадження у справі у підготовчому засіданні (протягом 15 днів з дня прийняття заяви - ст. 117 Кодексу), публікації відповідного оголошення, розгляду кредиторських вимог арбітражним керуючим та подання результатів розгляду до суду (30 днів з дня підготовчого засідання - ст. 119 Кодексу), попереднього засідання суду (не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі - ст. 122 Кодексу), проведення зборів кредиторів (не пізніше 14 днів після попереднього засіданні - ст. ст. 122, 123 Кодексу).

З системного аналізу наведених норм вбачається, що перші збори кредиторів, на яких можливе прийняття рішення про створення фонду для авансування винагороди арбітражному керуючому, можливі після спливу щонайменше тримісячного строку з моменту подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Сам термін "авансування" передбачає сплату наперед, в даному випадку до вчинення будь-яких дій арбітражним керуючим.

Комітет кредиторів чи збори кредиторів в силу закону не мають змоги авансувати грошову винагороду арбітражному керуючому до відкриття провадження у справі, і тому не можуть на етапі прийняття судом заяви боржника підміняти останнього в обов`язку відповідного авансування.

Отже, звернення боржника з клопотаннями про створення кредиторами фонду для винагороди арбітражному керуючому та розподілу між кредиторами зобов`язання сплатити кошти на відшкодування витрат арбітражного керуючого є передчасним, та за своїм змістом не може розглядатись на етапі прийняття заяви до розгляду, а лише після встановлення кредиторів, прийняття останніми, шляхом скликання зборів, відповідного рішення.

Статтею 30 КУзПБ врегульовано питання винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Відповідно до її другої частини розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102, 00 гривень.

Таким чином, авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб за три місяці виконання повноважень становить 31 530, 00 гривень.

Відповідно до частини 3 статті 37 КУзПБ, господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Частинами 2, 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись статтями 2, 37, 116 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Залишити без руху заяву фізичної особи ОСОБА_1 за вх. № 20171/20 від 28.12.2020 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

2. ОСОБА_1 у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки поданої заяви та надати суду:

- конкретизований список кредиторів, оформлений відповідно до вимог пункту 3 частини 3 статті 116 КУзПБ;

- відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

- докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 31 530, 00 гривень.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що із врахуванням положень статті 174 Господарського процесуального кодексу України, у випадку неусунення недоліків заяви у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і підлягає поверненню.

4. Учасники справи можуть отримувати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud5010.

5. Ухвала набирає законної сили - 30.12.2020 та не підлягає оскарженню.

Суддя В. В. Михайлишин