УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

30.12.2020Справа № 910/20818/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівон А.М., розглянувши матеріали

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» 01010, м. Київ, вул. Січневого повстання, 11 Б

про забезпечення позову до його подання

у справі № 910/20818/20

інші особи, які можуть отримати статус учасника справи:

відповідач: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Комсомольська когенераційна компанія» 39802, Полтавська область, м. Горишні Плавні, вуо. Будівельників, 16

2. Приватне акціонерне товариство «Окма» 01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 4/6, корпус В

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» 29.12.2020 року звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову до ТОВ «Комсомольська когенераційна компанія» та ПАТ "Окма", а саме:

- накласти арешт на цінні папери, які належали Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» (, місцезнаходження: 01010, м. Київ, вул. Січневого повстання, буд. 11 Б,) та на підставі Договору купівлі - продажу цінних паперів №БВ-18 від 21.11.2019 були продані Товариству з обмеженою відповідальністю «Комсомольська когенераційна компанія» (, місцезнаходження: 39802, Полтавська обл., місто Горішні Плавні, вул. Будівельників, буд. 16), а саме:

емітент ЦП 1: AT «Київмедпрепарат» у кількості 924 225 штук;

емітент ЦП 2: AT «Галичфарм» у кількості 1 261 463 штуки;

емітент ЦП 3: ПАТ «Гемопласт» у кількості 187 052 штуки;

емітент ЦП 4: ПрАТ «Кремечукм`ясо» у кількості 284 900 штук;

емітент ЦП 5: AT «Полтавський турбомеханічний завод» у кількості 873 619 штук;

емітент ЦП 6: ПрАТ «Ініціатор+» у кількості 4 990 штук;

емітент ЦП 7: ПрАТ «Ділові партнери» у кількості 465 025 штук;

емітент ЦП 8: ПрАТ «Рівнеобленерго» у кількості 1 085 000 штук.;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Основа-ЦП» (, адреса: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, буд. 4/6, корпус А, оф. 309) внести зміни до системи депозитарного обліку щодо накладення арешту на наступні акції, що обліковуються на рахунку в цінних паперах Товариству з обмеженою відповідальністю «Комсомольська когенераційна компанія» в цій депозитарній установі:

емітент ЦП 1: AT «Київмедпрепарат» у кількості 924 225 штук;

емітент ЦП 2: AT «Галичфарм» у кількості 1 261 463 штуки;

емітент ЦП 3: ПАТ «Гемопласт» у кількості 187 052 штуки;

емітент ЦП 4: ПрАТ «Кремечукм`ясо» у кількості 284 900 штук;

емітент ЦП 5: AT «Полтавський турбомеханічний завод» у кількості 873 619 штук;

емітент ЦП 6: ПрАТ «Ініціатор+» у кількості 4 990 штук;

емітент ЦП 7: ПрАТ «Ділові партнери» у кількості 465 025 штук;

емітент ЦП 8: ПрАТ «Рівнеобленерго» у кількості 1 085 000 штук.;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Основа-ЦП» (, адреса: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, буд. 4/6, корпус А, оф. 309) здійснювати будь-які облікові операції на рахунках депонентів в цінних паперах щодо наступних простих іменних акцій, в тому числі, але не обмежуючись, операціями списання, переказу, операції переведення прав на цінні папери прості іменні акції з метою їх зарахування на рахунок у цінних паперах в іншій депозитарній установі тощо:

емітент ЦП 1: AT «Київмедпрепарат» у кількості 924 225 штук;

емітент ЦП 2: AT «Галичфарм» у кількості 1 261 463 штуки;

емітент ЦП 3: ПАТ «Гемопласт» у кількості 187 052 штуки;

емітент ЦП 4: ПрАТ «Кремечукм`ясо» у кількості 284 900 штук;

емітент ЦП 5: АТ «Полтавський турбомеханічний завод» у кількості 873 619 штук;

емітент ЦП 6: ПрАТ «Ініціатор+» у кількості 4 990 штук;

емітент ЦП 7: ПрАТ «Ділові партнери» у кількості 465 025 штук;

емітент ЦП 8: ПрАТ «Рівнеобленерго» у кількості 1 085 000 штук.;

- заборонити органам державної виконавчої служби, приватним виконавцям здійснювати примусову реалізацію наступних акцій, вчиняти будь-які дії, що направлені на організацію та (або) формування протоколу відкритих торгів (аукціону) та (або) продаж та (або) відчуження вказаних акцій:

емітент ЦП 1: AT «Київмедпрепарат» у кількості 924 225 штук;

емітент ЦП 2: AT «Галичфарм» у кількості 1 261 463 штуки;

емітент ЦП 3: ПАТ «Гемопласт» у кількості 187 052 штуки;

емітент ЦП 4: ПрАТ «Кремечукм`ясо» у кількості 284 900 штук;

емітент ЦП 5: AT «Полтавський турбомеханічний завод» у кількості 873 619 штук;

емітент ЦП 6: ПрАТ «Ініціатор+» у кількості 4 990 штук;

емітент ЦП 7: ПрАТ «Ділові партнери» у кількості 465 025 штук;

емітент ЦП 8: ПрАТ «Рівнеобленерго» у кількості 1 085 000 штук.;

- заборонити Приватному акціонерному товариству «Українська фондова біржа», Приватному акціонерному товариству «Київська міжнародна фондова біржа», Акціонерному товариству «Фондова біржа ПФТС», Приватному акціонерному товариству «Українська міжбанківська валютна біржа», Приватному акціонерному товариству «Фондова біржа «Іннекс», Приватному акціонерному товариству «Фондова біржа «Універсальна», Приватному акціонерному товариству «Українська міжнародна фондова біржа», Приватному акціонерному товариству «Фондова біржа «Перспектива», Приватному акціонерному товариству «Східно-Європейська фондова біржа», Акціонерному товариству «Українська біржа» здійснювати примусову реалізацію наступних акцій, проводити торги (аукціони), вчиняти будь-які дії, що направлені на організацію та (або) формування протоколу відкритих торгів (аукціону) та (або) продаж та (або) відчуження наступних акцій:

емітент ЦП 1: AT «Київмедпрепарат» у кількості 924 225 штук;

емітент ЦП 2: AT «Галичфарм» у кількості 1 261 463 штуки;

емітент ЦП 3: ПАТ «Гемопласт» у кількості 187 052 штуки;

емітент ЦП 4: ПрАТ «Кремечукм`ясо» у кількості 284 900 штук;

емітент ЦП 5: AT «Полтавський турбомеханічний завод» у кількості 873 619 штук;

емітент ЦП 6: ПрАТ «Ініціатор+» у кількості 4 990 штук;

емітент ЦП 7: ПрАТ «Ділові партнери» у кількості 465 025 штук;

емітент ЦП 8: ПрАТ «Рівнеобленерго» у кількості 1 085 000 штук.

При цьому заявник зазначає про намір звернення до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до повернення вищевказаних акцій, які були відчужені на підставі Договору купівлі - продажу цінних паперів №БВ-18 від 21.11.2019 Товариству з обмеженою відповідальністю «Комсомольська когенераційна компанія» ().

Дослідивши подану заявником заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р. №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст.17 Закону України ,,Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 3 статті 2 ГПК України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність та пропорційність.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення права кожному на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд зобов`язаний виходити із інтересів позивача і вимог Конституції України щодо обов`язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

Згідно пункту 87 рішення Європейського суду з прав людини від 06.09.2005 р. у справі "Салов проти України" принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23.06.1993, серія A, N 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27.10.1993, серія A, N 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23.10.1996, Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (див. рішення у справі Ruiz-Mateos, наведене вище, с. 25, § 63).

Так, відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому, посиланням на небажання і незацікавленість останнього добровільно сплачувати заборгованість.

Наразі, в обґрунтування заяви про забезпечення позову до звернення з позовною заявою заявник вказує на визнання недійсним на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі № 910/6671/20 договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-18 від 21.11.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комсомольська когенераційна компанія», Приватним акціонерним товариством «Окма» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс», яке наданий час не набрало законної сили.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1, 2 статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Так, згідно відомостей програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що 08.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН" та AT «Галичфарм» подано апеляційні скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі № 910/6671/20910/6671/20 та, відповідно, за вказаними скаргами відкрито апеляційне провадження.

В свою чергу суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки реституція є заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до стану, який вони мали до вчинення такого правочину, відтак, застосування інституту реституції передбачає у разі неможливості повернення одержаного за недійсним договором у натурі відшкодування його грошової вартості.

Таким чином, зважаючи на законодавчо передбачені наслідки недійсності правочину, зокрема, двосторонню реституцію, оскільки на дату звернення з даною заявою про забезпечення позову до подання позову рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 року у справі № 910/6671/20 про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-18 від 21.11.2019 не набрало законної сили, заявником не доведено правомірності підстав для накладення арешту та заборони вчинення дій щодо спірних акцій, які були предметом оспорюваного у справі № 910/6671/20 правочину купівлі - продажу, з метою їх повернення за реституцією в межах майбутнього позову, та, відповідно, не доведено наявності ймовірності ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача в разі невжиття заявлених заходів забезпечення позову до його пред`явлення.

Окрім цього судом враховано, що справа Господарського суду міста Києва № 910/6671/20 була ініційована зверненням до суду як зацікавленою особою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" з позовними вимогами про визнання недійсним укладеного ТОВ «Комсомольська когенераційна компанія», ПрАТ «Окма» та ТОВ «Нафтохімімпекс» договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-18 від 21.11.2019, на який, як на підставу необхідності вжиття заходів забезпечення позову, в свою чергу, посилається заявник.

При цьому зважаючи на необхідність дотримання та врахування балансу інтересів сторін суд зазначає, що внаслідок вжиття судом заходів забезпечення позову на підставі даної заяви ТОВ "Нафтохімімпекс" можуть бути порушені права та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", яке, наразі, до складу учасників майбутнього спору заявником не включено.

Тобто заявником при зверненні до суду з відповідною заявою про забезпечення позову необхідно визначитись, чи не обмежать такі заходи права та законні інтереси сторін на здійснення господарської діяльності.

Наразі, подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтування того, що вжиття заявлених заходів забезпечення позову не призведе до порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, у разі її задоволення.

Таким чином, за результатами аналізу заяви про забезпечення позову до подання позову суд зазначає, що вказані в останній обставини та додані докази не надають суду можливості дійти беззаперечних стверджувальних висновків про наявність безумовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, позаяк подана позивачем заява про забезпечення позову за своїм змістом зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому захисту прав та інтересів заявника та виконання судового рішення і не містить належного обґрунтування та надання належних та допустимих доказів саме такої неможливості або істотного ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Враховуючи вищевикладені обставини в сукупності та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, статей 136, 137 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної заяви про забезпечення позову до подання позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову до подання позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися.

Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохімімпекс» про забезпечення позову до подання позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 30.12.2020 року та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон