УХВАЛА

29 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 924/1147/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК 20"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 та ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі

за позовом Хмельницької міської ради

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Озерна", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК ХОЛДЕР", 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДЕР-ПЛАС", 4. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК 20", 5. Приватного підприємства "Ріо-Агро"

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК 20" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 та ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі № 924/1147/19, подана 10.12.2020.

За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження в частині оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 у справі № 924/1147/19 і в обґрунтування цієї відмови зазначає таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є стягнення 361 090,80 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку, що значно менше, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 (1 051 000,00 грн).

У касаційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК 20" зазначає, що справа стосується права яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а саме:

- рушійне значення для вирішення питання у стягненні безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою має фактична площа, що використовується боржником;

- з`ясування питання законності примушування боржника оплачувати ту частину земельної ділянки, якою він фактично не користується, однак на ній наявні охоронні зони (ЛЕП, ГРМ тощо);

- можливості проведення, розрахунку саме за такою методикою, що її використав Північно-західний апеляційний господарський суд із умовою об`єднання двох сформованих земельних ділянок в новостворену одну (суто для зручності проведення таких розрахунків).

Розглянувши наведені підстави, що викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин для відкриття касаційного провадження у справі, оскільки доводи скаржника та аналіз судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами ?а?, ?б?, ?в?, ?г? пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч. "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК 20" в частині оскарження постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі № 924/1147/19 у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК 20" про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в справі №924/1147/19 відмовлено, у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лейк Холдер" про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в справі №924/1147/19 відмовлено, у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Озерна" про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в справі №924/1147/19 відмовлено.

За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі № 924/1147/19 і в обґрунтування цієї відмови зазначає таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 14 липня 2020 року в задоволенні позовних вимог Хмельницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Озерна", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК ХОЛДЕР", Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДЕР-ПЛАС", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК 20" та Приватного підприємства "Ріо-Агро" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку відмовлено.

Додатковим рішенням від 21 липня 2020 року заяву відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3, відповідача 4 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції задоволено частково, та стягнуто вказані витрати в сумах, визначених у даному рішенні.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 листопада 2020 року, апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду Хмельницької області від 14 липня 2020 року у справі №924/1147/19 задоволено. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 14 липня 2020 року в справі №924/1147/19 скасовано. Стягнуто з відповідача 1 на користь позивача 283 275 грн 30 коп. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою. Стягнуто з відповідача 2 на користь позивача 21 110 грн 76 коп. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою. Стягнуто з відповідача 3 на користь позивача 1 607 грн 60 коп. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою. Стягнуто з відповідача 4 на користь позивача 42 646 грн 20 коп. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою. Стягнуто з відповідача 5 на користь позивача 12 450 грн 34 коп. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою.

Апеляційні скарги відповідача 1, 2, 3 та 4 на додаткове судове рішення від 21 липня 2020 року в справі №924/1147/19 залишено без задоволення, а додаткове судове рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 липня 2020 року в справі №924/1147/19 скасовано.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК 20" звернулося до апеляційного господарського суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення та включення до судових витрат, витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у розмірі 11 275 грн.

Дана заява мотивована тим, що між відповідачем 4 та Адвокатом Ткач Я.С. був укладений договір про надання правничої допомоги, про що в межах судового розгляду справи у суді апеляційної інстанції була подана заява про надання доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно зважаючи на докази, які долучені представником відповідача 4 до даної заяви, представник відповідача 4 вважає, що погоджений сторонами гонорар за надання Адвокатом Ткач Я.С. професійної правничої допомоги відповідачу 4 у розмірі 11 275 грн в суді апеляційної інстанції, підлягає відшкодуванню зі сторони позивача на користь відповідача 4.

Окрім того, на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 19.11. 2020 надійшла заява від представника відповідача 2 про ухвалення додаткового судового рішення та включення до судових витрат, витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн.

Також, на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 19 листопада 2020 року надійшла заява від представника відповідача 1 про ухвалення додаткового судового рішення та включення до судових витрат, витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у розмірі 19 540 грн.

Додаткове рішення - це засіб для виправлення неповноти основного судового рішення. Враховуючи незмінність судового рішення, суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте останній має право виправити деякі його недоліки, зокрема, неповноту. Неповнота судового рішення може полягати у невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Саме таке визначення додаткового рішення викладене Верховним Судом у постанові від 14 травня 2020 року в справі №910/9883/17.

Згідно зі статтею 233 ГПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Згідно з вимогами частини 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини другої зазначеної статті належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

Абзацом першим частини 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Водночас, згідно з вимогами частини 8 статті 129 ГПК України: розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України: судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України: інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судові витрати, у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи відповідно до порядку, визначеного статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів касаційної інстанції, беручи до уваги те, що судом апеляційної інстанції було задоволено апеляційну скаргу позивача (прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог), водночас було відмовлено в задоволенні апеляційних скарг відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 4, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, посилаючись на частину 4 статті 129 ГПК України, про відмову в задоволення заяв представника відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 4 про покладення витрат з надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції на позивача.

За змістом частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК 20" в частині оскарження ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі № 924/1147/19, у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права апеляційним судом є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕЙК 20" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 та ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі № 924/1147/19.

2. Матеріали касаційної скарги на 25 (двадцяти п`яти) аркушах повернути скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай