ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" грудня 2020 р. Справа № 922/4241/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кононової О.В.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву ОСОБА_1

до ОСОБА_1

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність.

В поданій заяві ОСОБА_2 просить суд відкрити провадження у справі про її неплатоспроможність; оприлюднити оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_2 ; визнати ОСОБА_2 неплатоспроможною; прийняти пропозиції - запропонований план реструктуризації в частині стягнення коштів у сумі 13 962,00 грн.; зупинити всі штрафні санкції, пеню, комісію, проценти (загальний мораторій) щодо неї, починаючи з дня винесення рішення; винести відповідне рішення.

В заяві заявник вказує на те, що є громадянином України, розлучений, працевлаштований у ТОВ "Техноком". Зазначає що не є фізичною особою - підприємцем; не має судимостей.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 були отримані в декількох банківських та фінансових установах кредитні кошти та внаслідок несвоєчасної їх сплати існує непогашена заборгованість, яка за його підрахунком складає більше 117 400,68 грн, укладені кредитні договори виконувалися сторонами, кредитні кошти спрямовувалися заявником задля забезпечення належного рівня життя її та членів її родини, а також на лікування внаслідок отриманої травми, відсутність стабільного належного рівня доходу для погашення такого розміру заборгованості, стало підставою для її звернення до суду з даною заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність.

Розглянувши заяву фізичної особи ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та перевіривши її відповідність вимогам процесуального закону та Кодексу України з процедур банкрутства, суд зазначає про наступне.

Стаття 116 Кодексу України з процедур банкрутства містить вимоги до заяви про відкриття провадження у справі.

Так, відповідно до пункту 12 частини 3 статті 116 Кодексу до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявник повинен додати докази авансування БОРЖНИКОМ на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Як встановлено судом, заявником не додано до заяви доказів авансування на депозитний рахунок суду доказів авансування грошової винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, натомість, заявник надав клопотання про створення фонду авансування кредиторами для винагороди арбітражному керуючому та клопотання про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому за рахунок кредиторів.

В наданих клопотаннях заявник просить суд: створити фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого; розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язану з виконанням повноважень керуючого реструктуризацією. В обґрунтування клопотання посилається на статтю 30 Кодексу України з процедур банкрутства, якою передбачено можливість створення фонду авансування винагороди кредиторами.

Заявник проводить аналогію між наданням доказів сплати судового збору за звернення із заявою та доказів авансування грошової винагороди арбітражному керуючому та вважає ці поняття ідентичними. Просить суд розглянути питання щодо покладення необхідності такого авансування на кредиторів.

Суд, розглянувши надані клопотання заявника, дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, зважаючи на наступне.

По - перше, як вбачається з пункту 12 частини 3 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства, законодавцем чітко визначено, що при зверненні із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність необхідним додатком до заяви є докази авансування БОРЖНИКОМ на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Отже, при зверненні із такою заявою саме БОРЖНИК повинен надати докази авансування винагороди арбітражному керуючому.

Суд звертає увагу на те, що із заявою про відкриття провадження у справі звернувся сам боржник, тому його посилання на положення Кодексу, які покладають обов`язок сплати (авансування) винагороди на ініціюючого кредитора є необґрунтованими та безпідставними, оскільки НЕ кредитор, а БОРЖНИК звернувся до суду з такою заявою.

Суд вважає довільним тлумаченням на свою користь положень чинного законодавства ототожнення заявником понять "судовий збір" та "авансування грошової винагороди", оскільки це кардинально різні за своєю правовою суттю поняття.

По-друге, так, дійсно ч. 5 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства, передбачає, що кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Проте в цій самій статті визначений порядок створення такого фонду, а саме порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Порядок утворення комітету кредиторів для прийняття відповідних рішень передбачений ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства, та передбачає можливість створення комітету кредиторів після звернення таких кредиторів до суду з відповідними заявами про визнання їх вимог лише після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Тобто на стадії звернення БОРЖНИКА до суду із заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність законодавець не визначив можливості віднесення витрат на авансування грошової винагороди арбітражного керуючого на майбутніх кредиторів у справі про банкрутство.

Суд зауважує на тому, що позиція заявника щодо того, що його звернення із заявою про неплатоспроможність є підставою для покладання на кредиторів тягаря сплати винагороди арбітражному керуючому за виконання обов`язків по проведенню процедури банкрутства не тільки не ґрунтується на нормах права, а, крім того, суперечить засадам розумності і справедливості та порушує баланс інтересів сторін. Так, законодавцем закріплено в положеннях Кодексу України з процедур банкрутство не тільки можливість захисту інтересів боржника, а й захист прав та інтересів кредиторів. Такий баланс інтересів має бути дотриманий. Суд, при цьому, є безстороннім та не може схилятися в бік однієї із сторін.

Натомість, в порушення такого принципу балансу інтересів, ОСОБА_2 додає план реструктуризації, з якого вбачається, що на задоволення вимог кредиторів він вказує суму лише 13 962,00 грн, просить списати решту боргів, при цьому, ще й тягар витрат на оплату послуг арбітражного керуючого за проведення процедури банкрутства просить покласти на кредиторів.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Тобто, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно частини 1 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Частина 3 згаданої вище статті містить чіткий перелік документів, що додаються до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Так, як вже зазначалось судом, відповідно до пункту 12 частини 3, частини 4 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються докази авансування БОРЖНИКОМ на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Згідно частини 2 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Також, суд вважає за потрібне зазначити, що відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому судом може розцінюватись як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства у контексті статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.56 року, Конвенції Міжнародної організації праці N 105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить статті 43 Конституції України.

Зважаючи на викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотань про створення фонду авансування за рахунок кредиторів та про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому за рахунок кредиторів.

Отже, боржник має подати до суду докази авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Крім того, частиною третьою ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема, відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не надано відомостей про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; документального підтвердження наявності кредиторської заборгованості.

Натомість, ОСОБА_2 надав суду клопотання про витребування відомостей про всі наявні відкриті на її ім`я рахунки, в якому просить суд надіслати відповідні запити на юридичні адреси банківських установ та фінансових організацій, які зареєстровані на території України. Клопотання обґрунтовано тим, що така інформація ані Національним банком України, ані Фіскальними службами країни не надається на запит фізичної особи.

Дослідивши надане клопотання, суд відмовляє в його задоволенні, керуючись наступним.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 169 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Згідно ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Так, заявником в наданому клопотанні не зазначено жодних заходів, що вживались особою для отримання доказів самостійно, лише міститься посилання на те, що така інформація не надається. До заяви не надано доказів звернення до відповідних фінансових установ, доказів відмови в наданні відповідної інформації та доказів в підтвердження неможливості отримати цей доказ самостійно заявником.

У відповідності до ч. 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За таких обставин, у зв`язку із недотриманням положень статті 81 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про витребування доказів.

Згідно частини 3 статті 37 Кодексу України з процедур банкрутства, яка застосовується судом на підставі статті 113 цього Кодексу, господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

Враховуючи те, що заява ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 містить вище вказані недоліки, суд залишає дану заяву про відкриття провадження у справі без руху.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 3, 4 статті 174 ГПК України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись частиною 3 статті 37, статтями 113, 116 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 74, 80, 81, 174, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про створення фонду кредиторами для винагороди арбітражному керуючому.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому за рахунок кредиторів.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування відомостей про всі наявні рахунки боржника у тому числі депозитні, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках.

Заяву (вх. 4241/20/20 від 29.12.2020) ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишити без руху.

Встановити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) 10-ти денний строк з моменту вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність шляхом подання до суду:

- доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у розмірі, встановленому абзацом 3 частини 2 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства;

- відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках.

Роз`яснити заявникові, що невиконання вимог даної ухвали у встановлений строк є підставою для її повернення заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Ухвалу складено та підписано 30.12.2020.

Суддя Кононова О.В.