РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2020Справа № 910/11510/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Цубери Ю.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Десниця Буд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінтеграл+"

про визнання договору недійсним

Представники учасників справи:

від позивача: Костюк І.В. (ордер серії АІ № 1039478 від 30.07.2020);

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Десниця Буд" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінтеграл+" (відповідач) про визнання договору купівлі - продажу від 20.02.2020 недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність правових підстав для визнання договору купівлі - продажу від 20.02.2020, укладеного між позивачем та відповідачем недійсним як такого, що є фіктивним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 відкрито провадження у справі № 910/11510/20, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.09.2020.

Представник відповідача в судове засідання 17.09.2020 не з`явився.

У судовому засіданні 17.09.2020 представник позивача надав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

17.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 22.10.2020.

Представник відповідача в судове засідання 22.10.2020 не з`явився.

У судовому засіданні 22.10.2020 представник позивача не заперечив проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 26.11.2020.

Представник відповідача в судове засідання 26.11.2020 не з`явився.

У судовому засіданні 26.11.2020 розгляд справи відкладено на 24.12.2020.

Представник відповідача відзиву на позовну заяву не надав, про час та дати судових засідань повідомлений належним чином.

За результатами судового розгляду справи 24.12.2020 суд проголосив вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Десниця Буд» як продавцем (надалі по тексту - позивач або продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграл+» як покупцем (надалі по тексту - відповідач або покупець) було укладено Договір купівлі-продажу товару (надалі по тексту - Договір).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що продавець зобов`язується передати належний йому товар у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах Договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору найменування, номенклатура, кількість та вартість товару обумовлюється сторонами підчас здійснення кожної окремої поставки у Специфікації або рахунку-фактурі, що надається покупцю продавцем.

За змістом пункту 3.1. Договору продавець зобов`язаний передати товар покупцю у повному обсязі протягом 3 (трьох) календарних місяців з моменту укладення цього договору, видати покупцю видаткову накладну на товар та зареєструвати належним чином податкову накладну на кожну окрему поставку.

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили, що перехід права власності відбувається в момент приймання товару покупцем.

Відповідно до пунктів 4.1. і 4.2. Договору ціна товару визначається сторонами на кожну окрему поставку, а покупець здійснює оплату за отриманий товар протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту його отримання.

Пунктами 7.1., 7.2. та 7.3. Договору передбачено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, умови даного Договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документу, дострокове розірвання Договору можливе лише за письмовою згодою сторін, якщо інше не встановлено Договором або законодавством України.

Від імені продавця (позивача) Договір укладений та підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Десниця Буд» Лемешком Олегом Григоровичем, який діяв на підставі статуту, а від імені покупця (відповідача) Договір укладений та підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграл+» Саламатіним Павлом Олександровичем, який діяв на підставі статуту. Текст Договору та підписи представників сторін Договору засвідчено печатками позивача та відповідача.

Зі змісту долученої позивачем до позовної заяви копії видаткової накладної від 16.04.2020 №83 суд встановив, що за вказаною видатковою накладною на виконання умов Договору позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв від позивача 17 найменувань товаро-матеріальних цінностей в кількості 17 штук загальною вартістю 118 899,44 гривень з ПДВ. Від імені продавця про передачу товару для покупця зазначена видаткова накладна підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Десниця Буд» ОСОБА_1 та скріплена відбитком печатки продавця. Від імені покупця про прийняття товару від продавця зазначена видаткова накладна підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграл+» Саламатіним Павлом Олександровичем та скріплена відбитком печатки покупця.

Зі змісту долученої позивачем до позовної заяви копії видаткової накладної від 29.04.2020 №87 суд встановив, що за вказаною видатковою накладною на виконання умов Договору позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв від позивача 5 найменувань товаро-матеріальних цінностей в кількості 5 штук загальною вартістю 780,00 гривень з ПДВ. Від імені продавця про передачу товару для покупця зазначена видаткова накладна підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Десниця Буд» ОСОБА_1 та скріплена відбитком печатки продавця. Від імені покупця про прийняття товару від продавця зазначена видаткова накладна підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграл+» Саламатіним Павлом Олександровичем та скріплена відбитком печатки покупця.

Зі змісту долученої позивачем до позовної заяви копії видаткової накладної від 20.02.2020 №РТУР0541593 суд встановив, що за вказаною видатковою накладною на виконання умов замовлення від 18.02.2020 №42-12705514 Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватінвест» передало позивачу, а позивач прийняв від вказаного постачальника 8 найменувань товаро-матеріальних цінностей (комплектуючих до комп`ютера) в кількості 8 штук загальною вартістю 18 742,02 гривень з ПДВ.

Провівши співставлення змісту наведених видаткових накладних, суд установив, що аналогічні до вказаних у видатковій накладній від 20.02.2020 №РТУР0541593 8 найменувань товаро-матеріальних цінностей (комплектуючих до комп`ютера) у кількості 8 штук були передані позивачем для відповідача та прийняті відповідачем від позивача на виконання умов Договору купівлі-продажу від 20.02.2020 разом з іншим товаром за підписаною сторонами видатковою накладною від 16.04.2020 №83. При цьому, ціни на такі 8 найменувань комплектуючих до комп`ютера в кількості 8 штук є ідентичними у обидвох видаткових накладних від 20.02.2020 №РТУР0541593 та від 16.04.2020 №83, і їх загальна вартість у кожній із цих видаткових накладних складає 18 742,02 гривень з ПДВ.

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Десниця Буд» від 30.04.2020 №15-К ОСОБА_1 на підставі його заяви звільнено з посади директора з 30.04.2020 за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Листом від 10.08.2020 №281 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравіт Агро» у відповідь на адвокатський запит від 30.07.2020 №30/07/20-1 повідомило адвокату Костюку І.В. про те, що цей суб`єкт господарювання не вступав у договірні відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроінтеграл+» та будь-якою іншою інформацією про місцезнаходження такого підприємства не володіє.

З`ясувавши позовні вимоги, оцінивши наведені позивачем підстави таких позовних вимог та доводи позивача на їх обґрунтування, за встановлених судом фактичних обставин справи суд дійшов до таких висновків та наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

У своїй позовній заяві позивач, посилаючись на приписи статті 202, ч. 5 ст.203, ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 215, ч. 1 та 2 ст. 234 Цивільного кодексу України стверджує про те, що оспорюваний ним Договір купівлі-продажу є фіктивним, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а укладений з метою приховати справжні наміри учасників правочину, а саме виведенні обладнання та устаткування із власності позивача без отримання плати за це майно.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

З урахуванням викладеного недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Статтею 234 Цивільного кодексу України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася, та сторони прагнули або свідомо допускали ненастання правових наслідків, обумовлених договором.

Отже, для визнання зобов`язання таким, що вчинене фіктивно, закон вимагає наявність таких умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором.

Відсутність хоча б однієї із цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 909/330/16, від 01.11.2018 у справі № 910/18436/16, Постанові об`єднаної палати КГС ВС від 15.05.2020 у справі № 904/3938/18).

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України.

Водночас, якщо наміру обох сторін договору не виконувати договір не встановлено, то правові підстави для визнання такого договору фіктивним відсутні. На цьому наголосив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 331/8830/15-ц.

Отже, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Власне невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин; якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання фіктивного правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (постанова КЦС ВС у справі № 607/15555/17-ц).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В ході розгляду справи судом встановлено, що на виконання укладеного між сторонами Договору за видатковими накладними від 16.04.2020 №83 та від 29.04.2020 №87 позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв від позивача відповідно 17 найменувань товаро-матеріальних цінностей в кількості 17 штук загальною вартістю 118 899,44 гривень з ПДВ та 5 найменувань товаро-матеріальних цінностей в кількості 5 штук загальною вартістю 780,00 гривень з ПДВ.

Про вказане свідчить зміст досліджених судом в ході судового розгляду справи копій вказаних видаткових накладних, які було долучено позивачем до його позовної заяви, а також твердження позивача про те, що зазначене майно у нього відсутнє.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених ним у постанові від 19.06.2018 у справі №804/15389/15 доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності покупця

Водночас, стверджуючи про безтоварність та нереальність такої господарської операції позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що наведений у видаткових накладних товар фактично не вибув із власності (володіння) позивача, його не було фактично передано позивачем для відповідача і такий товар не використано або він не використовується відповідачем у його господарській діяльності, що не дозволяє суду дійти висновку про те, що таке твердження позивача відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з тим, позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, а отже не доведено наявності у осіб, які уклали оспорюваний договір, вини, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; не доведено, що такий умисел виник у сторін до моменту укладення договору; не доведено, що метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором.

Крім того, позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, а отже не доведено його твердження про те, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Десниця Буд" ОСОБА_1 не мав права укладати оспорюваний Договір, оскільки він суперечить інтересам позивача через заниженість цін проданого товару.

Інших доказів на підтвердження наведеного твердження позивача ним для суду надано не було.

Водночас, на переконання суду, факт перебування ОСОБА_2 , який будучи директором відповідача, перебуває у розшуку у зв`язку з несплатою аліментів, а також відсутність відповідача за його зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням не свідчать про наявність в діях сторін оспорюваного Договору наведених вище судом обставин, з наявністю яких чинним законодавством пов`язуються підстави для визнання такого договору фіктивним.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку недоведеність обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, та наявність передбачених законом підстав для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Десниця Буд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроінтеграл+" про визнання договору недійсним - відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.01.2021

Суддя С. В. Стасюк