ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/8124/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Жукова С.В., Пєскова В.Г.,

учасники справи:

позивач - Фірма "ВАН ХЕЕС" ГмбХ,

відповідач-1 - Київська митниця Держмитслужби,

відповідач-2 - Державна казначейська служба України,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу

Київської митниці Держмитслужби

на рішення Господарського суду м. Києва

від 25.11.2019

у складі судді Плотницької Н.Б.,

та постанову Північного апеляційного господарського суду

від 13.05.2020

у складі колегії суддів: Калатай Н.Ф., - головуючий, Мартюк А.І., Зубець Л.П.,

у справі за позовом

Фірми "ВАН ХЕЕС" ГмбХ

до

1. Київської митниці Держмитслужби

2. Державної казначейської служби України

про відшкодування шкоди у розмірі 27 965, 60 євро

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

1. 21.06.2019 Фірма "Ван Хеес" ГмбХ звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської митниці ДФС, правонаступником якої є Київська митниця Держмитслужби, та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди на суму 27 965, 60 євро (т. 1, а. с. 7 - 22).

2. 23.09.2019 позивач подав до місцевого суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Фірми "Ван Хеес" ГмбХ (Van Hees GmbH) 79 795,18 євро, а саме 27 965,60 євро в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 7 720, 58 євро в рахунок відшкодування витрат на проведення досліджень, витрати на послуги перекладача, витрати по доставці міжнародних відправлень, додаткові витрати на оплату праці працівників позивача, витрати на телефонний зв`язок; 44 109 євро в рахунок відшкодування упущеної вигоди (т. 2, а. с. 194 - 196).

3. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що шкода завдана йому внаслідок прийняття незаконних рішень посадовими особами Київської митниці ДФС щодо нерозмитнення товару, заявленого до митного контролю та оформленого за митною декларацією №UA125250/2017/803719 від 28.03.2017, а також внаслідок неналежного зберігання товару, вилученого Київською митницею ДФС на підставі протоколу про порушення митних правил №0213/12500/17 від 24.04.2017.

Розгляд справи місцевим судом та прийняте ним рішення

4. Рішенням 25.11.2019 Господарський суд міста Києва позов задовольнив частково;

стягнув з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Фірми "Ван Хеес" ГмбХ (реєстраційний номер компанії HRB 17503) шкоду на суму 27 965, 60 євро;

в іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 7 720, 58 євро в рахунок відшкодування витрат, здійснених позивачем для відновлення свого порушеного права, та 44 109 євро упущеної вигоди - відмовив (т.3, а. с. 84 - 97).

5. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення шкоди на суму 27 965, 60 євро, місцевий суд виходив з того, що матеріалами справи доведено обставини заподіяння позивачу шкоди на суму 27 965, 60 євро через неправомірну поведінку Київської митниці ДФС, що полягала у прийнятті неправомірного рішення про визначення коду товару від 25.04.2017 №КТ-UA-2017, протоколу про порушення митних правил від 24.04.2017 №0213/12500/17, рішення про відмову у митному оформленні товару, що оформлено карткою відмови №UA125250/2017/00023 від 27.04.2017, та неналежному зберіганні його в умовах, які не відповідають нормативним вимогам.

6. Відмовлячи у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування витрат, зроблених позивачем для відновлення свого порушеного права, на суму 7 720,58 євро та грошових коштів у рахунок відшкодування упущеної вигоди на суму 44 109 євро, суд першої інстанції послався на відсутність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, необхідних для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов`язання), як стягнення збитків: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини, у той час як при відсутності хоча б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

7. Місцевий суд зазначив, що на підтвердження зроблених позивачем витрат для відновлення свого порушеного права на суму 7 720,58 євро позивачем долучено до матеріалів справи рахунок від 16.06.2017 №14 на суму 849, 66 євро за проведене дослідження в міжнародній групі лабораторій Eurofins з метою підтвердження відповідності кількісного вмісту сафролу в продукції позивача нормативам, встановленим документами ЄС; рахунок від 22.05.2017 №83/17 на суму 538,12 євро за послуги перекладача Єріки Рубінштейн; рахунок від 30.06.2017 №150/506236 на суму 79,80 євро за послуги компанії "GO! Express & Logistics Mainz" GmbH по доставці міжнародних відправлень від позивача до ДФС України; витрати на оплату непередбаченого регламентом робочого часу працівників позивача на суму 3 600 євро (45 годин часу керівництва, менеджменту експорту, правового відділу), а також 6 годин часу контактної особи (обслуговування клієнтів), що становить 240 євро; 36 робочих годин працівників по збуту, що складає 2 160 євро, комісійні витрати працівників на суму 53 євро та витрати на телефонний зв`язок на суму 200 євро.

8. Щодо стягнення з відповідача 849,66 євро за проведене дослідження в міжнародній групі лабораторій Eurofins з метою підтвердження відповідності кількісного вмісту сафролу в продукції позивача нормативам, встановленим документами ЄС, місцевий суд зазначив, що товар, який був тимчасово вилучений, заявлений до митного оформлення 28.03.2017 (відповідно до митної декларації №UA125250/2017/803719 від 28.03.2017). Разом з тим, зазначене дослідження було проведене на підставі замовлення від 24.05.2017, тобто майже через два місяці після того, як товар був вилучений. Суд зауважив, що за відсутності доказів на підтвердження проведення дослідження саме щодо тимчасово вилученого товару, не можна дійти однозначного висновку, які саме проби були надані для проведення дослідження, а таке дослідження та його результати не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заявленої суми завданих збитків.

9. У частині стягнення з відповідача 538, 12 євро за послуги перекладача Єріки Рубінштейн, які полягали у перекладі листів позивача до митних органів України, 79,80 євро за послуги компанії "GO! Express & Logistics Mainz" GmbH по доставці міжнародних відправлень від позивача до ДФС України та 200 євро витрат на телефонний зв`язок місцевий суд дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді понесених витрат на послуги перекладача, послуги по доставці міжнародних відправлень та витрат на телефонний зв`язок. Також місцевий суд зазначив про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату непередбаченого регламентом робочого часу працівників Фірми "Ван Хеес" ГмбХ на суму 3 600 євро та на підтвердження факту недоотримання доходу на суму 44 109 євро.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції та прийняте ним рішення

10. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/8124/19 залишене без змін (т. 4, а. с. 31 - 48).

11. Апеляційний суд зазначив, що під час апеляційного перегляду не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат, зроблених позивачем для відновлення свого порушеного права на суму 7 720, 58 євро, а також упущеної вигоди на суму 44 109 євро.

12. Судом встановлено, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2017 у справі № 359/7330/17 закрито провадження в адміністративній справі за порушення митних правил відповідно до частини першої статті 483 Митного кодексу України щодо директора ПП ВКФ "ВІКОС".

Також, судом встановлено, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2018, у справі № 810/1722/17 за позовом ПП ВКФ "ВІКОС" до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці ДФС про визначення коду товару №КТ-UA-2017 від 25.04.2017; визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці ДФС №UA125250/2017/00023 від 27.04.2017.

13. З огляду на встановлені судами обставини та з урахуванням положень частини четвертої статті 75 ГПК України, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність факту безпідставного вилучення митницею спірного товару та протиправної поведінки Київської митниці ДФС щодо складення протоколу про порушення митних правил № 0213/12500/17 від 24.04.2017, щодо зміни задекларованого покупцем коду товару та складення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA125250/2017/00023 від 27.04.2017. Суд зазначив, що у цьому випадку протиправність поведінки Київської митниці ДФС підтверджується відсутністю доказів порушення митних правил при митному оформленні спірного товару, про що зазначено судами в судових рішеннях від 22.09.2017 у справі № 359/7330/17 та від 10.01.2018 у справі № 810/1722/17.

14. Дослідивши наданий позивачем висновок експертного дослідження №19/13-2/2-ЕД/18 від 11.01.2019 (т. 2, а. с. 74 - 80), складений Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, апеляційний суд встановив, що розмір завданого позивачу матеріального збитку внаслідок вилучення та затримання товару (харчові добавки до ковбасних виробів) загальною вагою 6480 кг (нетто) становить 27 965, 60 євро.

15. Судом на підставі протоколу про порушення митних правил № 0213/12500/17 від 24.04.2017 встановлено, що спірний товар був вилучений та переданий на зберігання ТОВ "Митний термінал "Калинівка" на підставі укладеної з Київською митницею ДФС договору позички складського приміщення №5 від 16.01.2017 (т. 2, а. с.103 - 106), а в подальшому, у зв`язку із закінченням строку дії зазначеного договору позички, вилучений Київською митницею ДФС товар 15.03.2018 було передано на зберігання іншому зберігачу - ТОВ "Юс ВіЧі", що підтверджується відповідним актом про передачу-приймання товарів на відповідальне зберігання (т. 2, а. с. 154 - 155).

16. Апеляційний суд зазначив, що постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2017 у справі № 359/7330/17 набрала законної сили 03.10.2017, а строк дії договору позички складського приміщення № 5 від 16.01.2017 закінчився 31.12.2017, тому суд дійшов висновку, що 90-денний строк зберігання сплив 02.01.2018, а Київська митниця ДФС повинна була повернути товар, або попередити власника - позивача про подальшу його реалізацію не пізніше, ніж за 15 днів до закінчення строків зберігання. Разом з тим, доказів щодо повідомлення позивача про необхідність забрати товар чи щодо його передачі для подальшої реалізації матеріали справи не містять, відповідачем- 1 такі докази не надано, судом наявність таких обставин не встановлено.

17. Суд встановив, що Київська митниця ДФС листом №14/2/10-70-65-47 від 26.12.2017 (т. 2, а. с. 21), повідомила, що видача товарів, які зберігаються під митним контролем на складах органів доходів і зборів, здійснюється їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів. Також, дослідивши ухвалу слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2018 у справі № 362/420/18, судом встановлено, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001511 проведено огляд складського приміщення, розташованого за адресою: Київська обл., Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Індустріальна, 7, в якому зберігались харчові добавки до ковбасних виробів вагою 6480 кг, вилучених 24.04.2017 на підставі протоколу про порушення митних правил № 0213/12500/17. Суд зазначив, що за наслідками перевірки складено протокол огляду, відповідно до якого за зазначеною адресою встановлено зберігання картонних коробок з маркувальними етикетками "VAN HEES" (т. 2, а. с. 22 - 23). Водночас, відповідно до зазначеного протоколу, перевіркою було встановлено невідповідність умов зберігання вимогам Санітарних правил і норм по застосуванню харчових добавок, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.07.1996 № 222; засоби контролю температури та вологості у складському приміщенні відсутні, фіксація параметрів не проводиться, записів про наявність боротьби зі шкідниками не надавалось, медичні книжки працівників складу на момент огляду не надані.

18. З огляду на таке, суд дійшов висновку, що повернення товару позивачу у визначений статтею 242 Митного кодексу України строк не призвело б до відновлення його порушено права, оскільки порушення умов зберіганні товару та санітарних норм матиме наслідком неможливість його реалізації та отримання позивачем його вартості. Крім того, суд зазначив, що матеріалами справи підтверджується сплив строку придатності вилученого товару, що виключає доцільність повернення його позивачу з метою відновлення його порушено права. За таких обставин, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість розміру заявленої шкоди на суму вартості товару (27 965, 60 євро).

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

19. Київська митниця Держмитслужби 25.06.2020 подала до відділення поштового зв`язку для направлення на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду м. Києва від 25.11.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2020 у справі №910/8124/19.

20. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/8124/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Жуков С.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 03.07.2020.

21. Ухвалою Верховного Суду від 20.07.2020 касаційну скаргу залишено без руху відповідно до положень статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

22. Ухвалою 08.09.2020 Верховний Суд задовольнив клопотання Київської митниці Держмитслужби про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження;

поновив Київській митниці Держмитслужби строк на касаційне оскарження;

прийняв справу № 910/8124/19 до провадження та ухвалив здійснити перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи;

витребував з Господарського суду м. Києва та Північного апеляційного господарського суду матеріали справи № 910/8124/19 за позовом Фірми "ВАН ХЕЕС" ГмбХ до Київської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди у розмірі 27 965,60 євро.

23. Матеріали справи № 910/8124/19 надійшли до Верховного Суду 05.10.2020 у кількості 4-х томів із супровідним листом від 29.09.2020 з Господарського суду м. Києва.

24. Від Фірми "Ван Хеес" ГмбХ (Van Hees GmbH, далі - позивач, Фірма "Ван Хеес" ГмбХ") 06.10.2020 надійшов відзив на касаційну скаргу Київської митниці Держмитслужби (далі - відповідач - 1, скаржник).

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (Київської митниці Держмитслужби)

25. Київська митниця Держмитслужби у касаційній скарзі зазначила, що дана справа має виняткове значення, оскільки вона впливає на надходження та видатки Держбюджету України, так як судом першої інстанції ухвалено стягнути з Держбюджету України грошові кошти на суму 27 965, 60 євро. Зазначена сума, на думку скаржника, є значними коштами, які є необхідними для стабільного та гідного функціонування державних установ, гідної оплати праці працівників медичних закладів, закладів освіти, культури, вчасної оплати пенсій, субсидій тощо.

26. Скаржник, з посиланням на частину четверту статті 240 Митного кодексу України, аргументував, що товари, які підлягають поверненню власнику, зберігаються на складі митниці протягом 90 днів з дня набрання законної сили відповідного рішення. Разом з тим, законом не передбачено, що митний орган має повідомляти власника товару про можливість забрати товар.

27. Скаржник звернув увагу суду на те, що Київській митниці Держмитслужби не було відомо про дату набрання законної сили постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2017 у справі № 359/7330/17, а рішення суду митниця отримала лише 20.02.2018 (вх. № 2623/42 від 20.02.2018), що підтверджується супровідним листом, який додано до матеріалів справи. Крім того, скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій, не встановивши дату отримання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2017 у справі № 359/7330/17, дійшли передчасного висновку про закінчення 90-денного строку зберігання товару. Водночас, скаржник зауважив, що йому було надано право здійснювати розпорядження спірним майном відповідно до Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.08.09 №1340 та статті 243 Митного кодексу України.

28. Скаржник зазначив, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням положень статті 236 ГПК України, оскільки є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам. Скаржник доводив, що судом належно не проаналізовано Митний кодекс України та наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 627 Про затвердження Порядку роботи складу митниці ДФС щодо наявності вказівки працівникам складу мати санітарну книжку. Також, скаржник зауважив, що такі вимоги відсутні у постанові Кабінету Міністрів України від 23.05.2001 № 559 Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, порядку проведення цих оглядів та видачі особистих медичних книжок.

Доводи інших учасників у справі

29. У відзиві позивача на касаційну скаргу Київської митниці Держмитслужби зазначено, що митні органи безпідставно і протизаконно вилучили імпортований товар, а в подальшому тривалий час ухилялись від його повернення законному власнику. Внаслідок зазначених дій посадових осіб митниці товар не був розмитнений (в бюджет України не сплачено митні платежі), не був реалізований (до бюджету не надійшли відповідні податки), товар не дійшов до кінцевого споживача. Також у відзиві зазначено, що держава понесла необґрунтовані витрати щодо оплати послуг різних комерційних структур на зберігання вилученого товару, а також щодо оплати послуг спеціалізованому підприємству на утилізацію вилученого товару.

30. У відзиві аргументовано, що відповідач не конкретизував у чому саме полягає неправильне застосування судом норм матеріального права та яких конкретно норм. Разом з тим, позивач, посилаючись на положення частини першої статті 243 Митного кодексу України, зазначив, що Київська митниця ДФС зобов`язана була після набрання законної сили постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2017, що мало місце саме 03.10.2017, повідомити власника товару про можливість забрати даний товар, зазначивши місце фактичного зберігання товару.

31. Позивач звернув увагу на необґрунтованість доводів скаржника щодо необізнаності про дату набрання законної сили постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2017 у справі №359/7330/17, оскільки 22.09.2017 у судовому засіданні Бориспільського міськрайонного суду Київської області приймав особисту участь представник Київської митниці ДФС Клімов С.Г., що відображено у вступній частині постанови цього суду.

32. На думку позивача, всі інші доводи Київської митниці Держмитслужби, викладені в касаційні скарзі, не стосуються питань застосування норм матеріального чи процесуального права та зводяться виключно до надання іншої оцінки фактичним обставинам та переоцінки доказів у справі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

33. Відповідно до ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 15.01.2020 № 460-IX), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

34. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

35. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

36. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

37. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника, зазначених в пунктах 25 - 28 описової частини цієї постанови.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

38. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

39. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

40. До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків унаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (утрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

41. За загальними положеннями згідно із статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи на підставі статей 1173, 1174 цього Кодексу.

Отже, положення статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Разом з тим, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

42. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Обов`язок щодо доведення наявності зазначених умов покладено на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17 та у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/22630/17.

43. Як вбачається зі змісту рішення місцевого суду, з яким також погодився апеляційний суд, під час розгляду справи було встановлено наявність зазначених умов (неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою) та наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення 27 965, 60 євро.

Так, судами встановлено, що на адресу ПП ВКФ "Вікос" позивачем здійснювалась поставка товару (харчові добавки до ковбасних виробів) загальною вагою 6 480 кг (вага брутто 7 113 кг) на загальну суму 27 965, 60 євро, який було вилучено та передано на зберігання до митного посту "Південний термінал" Київської митниці ДФС на підставі статті 511 Митного кодексу України. Також судами встановлено, що 24.04.2017 на підставі висновку Управлінням експертиз та досліджень харчової продукції, напоїв та біологічно-активних речовин Департаменту податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби України від 14.04.2017 №106 головним державним інспектором першого відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням Київської митниці ДФС Мельником В.І. щодо директора ПП ВКФ "Вікос" ОСОБА_1 складено протокол №0213/12500/17 про порушення митних правил на підставі частини першої статті 483 Митного кодексу України.

44. Як вбачається зі змісту постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2017 у справі № 359/7330/17, на яку послались суди попередніх інстанцій при прийнятті рішень у цій справі, місцевим судом було закрито провадження у адміністративній справі №359/7330/17 щодо директора ПП ВКФ "Вікос" ОСОБА_1 , щодо якого було складено протокол №0213/12500/17 про порушення митних правил на підставі частини першої статті 483 Митного кодексу України. Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що в даному випадку суб`єкт правопорушення митним органом не встановлений, а перебування особи на посаді директора не може вказувати про наявність у неї умислу на порушення митних правил, передбачених частиною першою статті 483 Митного кодексу України, що повністю виключає його відповідальність. Також, судом встановлено, що ПП ВКФ "Вікос" ніколи не імпортувало сафрол як окрему речовину, а товар, який ввозився на митну територію, є нічим іншим як "харчові добавки до ковбасних виробів", про що було зазначено в документах, поданих для оформлення митних декларацій.

45. Зі змісту постанови Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2017, залишеної в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2018 у справі № 810/1722/17, які наявні у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на які посилались суди попередніх інстанцій при прийнятті рішень у цій справі, вбачається, що адміністративним судом визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці ДФС про визначення коду товару від 25.04.2017 №КТ-UA-2017; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці ДФС від 27.04.2017 №UA125250/2017/00023.

46. За змістом зазначеної постанови вбачається, що суд дійшов висновку про те, що 28.03.2017 під час взяття головним державним інспектором ВМО №1 митного поста "Південний термінал" проб (зразків) товарів, які були зазначені у відповідній митній декларації, посадовою особою митного органу було переплутано проби за №6 та №12, а позивачем правильно визначено код товару за УКТЗЕД у митній декларації від 28.03.2017 № UA125250/2017/803719. Водночас, відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження висновків щодо помилковості визначення позивачем коду товару (харчові добавки "Аромат яловичини") за УКТЗЕД та щодо того, що зазначеному товару відповідає код за УКТЗЕД, що підтверджує безпідставність прийняття рішення Київської митниці ДФС про визначення коду товару від 25.04.2017 № КТ-UA-2017. Також судом встановлено, що протокол про правопорушення митних правил від 24.04.2017 №0213/12500/17 містить інформацію, яка спростована судовим рішенням у справі №359/7330/17. Судом враховано, що скасування судом рішення про визначення коду товару від 25.04.2017 № КТ-UA-2017, які були підставою прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA125250/2017/00023 від 27.04.2017, є підставою для скасування спірної картки відмови.

47. Встановлені Бориспільським міськрайонним судом Київської області у справі №359/7330/17 та Київським окружним адміністративним судом у справі №810/1722/17 обставини в силу положень частини четвертої статті 75 ГПК України є преюдиційними та фактично підтверджують відсутність підстав для відмови у проведенні митного оформлення та вилучення відповідачем-1 товару у позивача.

Суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку зазначеним рішенням, дійшли обґрунтованого висновку про неправомірність дій Київської митниці ДФС, оскільки на момент розгляду спору про відшкодування шкоди у справі №910/8124/19 вилучений товар, за відсутності передбачених законом підстав для відмови у розмитненні та вилучення, не було повернуто позивачу, а апеляційним судом було встановлено сплив строку придатності вилученого товару.

48. Розглядаючи справу № 910/8124/19, місцевий та апеляційний суди надали оцінку висновку експертного дослідження №19/13-2/2-ЕД/18 від 11.01.2019 (т. 2, а. с. 74 - 80), складеному Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, відповідно до якого розмір завданого позивачу матеріального збитку внаслідок вилучення та затримання товару (харчові добавки до ковбасних виробів) загальною вагою 6480 кг (нетто) становить 27 965, 60 євро.

Водночас, скаржником у порядку частини третьої статті 13, статей 74, 76-77 ГПК України розмір зазначеної шкоди не спростовано, судами попередніх інстанцій наявність обставин, які б вказували на необґрунтованість зазначеного розміру шкоди не встановлено.

Отже, суди попередніх інстанцій фактично встановили вартість втраченого товару, яка підлягає відшкодування внаслідок дій Київської митниці ДФС, правонаступником якої є Київська митниця Держмитслужби.

49. Відповідно до частини четвертої статті 239 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент вилучення товару - 24.04.2017) товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі органу доходів і зборів, за рішенням керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов`язки, можуть передаватися органами доходів і зборів на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Кодексу таке зберігання вважається зберіганням на складі органу доходів і зборів. Згідно з частиною 5 цієї статті органи доходів і зборів несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними. У випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, таку відповідальність несе адміністрація підприємств, на складах яких розміщуються товари, передані органами доходів і зборів цим підприємствам на зберігання.

50. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що товар, вилучений Київською митницею ДФС на підставі протоколу про порушення митних правил від 24.04.2017 №213/12500/17, зберігався на складі ТОВ "Митний термінал "Калинівка" на підставі укладеної з Київською митницею ДФС договору позички складського приміщення №5 від 16.01.2017 (т. 2, а. с.103 - 106). Разом з тим, у подальшому, у зв`язку із закінченням строку дії зазначеного договору позички, вилучений Київською митницею ДФС товар 15.03.2018 було передано на зберігання іншому зберігачу - ТОВ "Юс ВіЧі", що підтверджується відповідним актом про передачу-приймання товарів на відповідальне зберігання.

Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеного в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001511 огляду складського приміщення, розташованого за адресою: Київська обл., Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Індустріальна, 7, в якому зберігались харчові добавки до ковбасних виробів вагою 6 480 кг, вилучені 24.04.2017 на підставі протоколу про порушення митних правил № 0213/12500/17, було встановлено невідповідність умов зберігання вимогам Санітарних правил і норм по застосуванню харчових добавок, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.07.1996 № 222; засоби контролю температури та вологості у складському приміщенні відсутні, фіксація параметрів не проводиться, записів про наявність боротьби зі шкідниками не надавалось, медичні книжки працівників складу на момент огляду не надані. За таких обставин суд дійшов висновку, що повернення товару позивачу у визначений статтею 242 Митного кодексу України строк не призвело б до відновлення його порушено права, оскільки порушення умов зберігання товару та санітарних норм матиме наслідком неможливість його реалізації та отримання позивачем його вартості. Крім того, апеляційний суд встановив сплив строку придатності вилученого товару, що виключає доцільність повернення його позивачу з метою відновлення його порушено права.

Отже, суди попередніх інстанцій, аналізуючи обставини справи № 910/8124/19 та оцінюючи надані сторонами докази, дійшли обґрунтованого висновку, що шкода завдана позивачу, спричинена саме неправомірною діяльністю Київської митниці ДФС, оскільки вилучений товар після скасування відповідних рішень державного органу так і не був повернений позивачу, а сплив строку придатності вилученого товару виключає можливість відновити порушене право позивача на належне митне оформлення та подальшу реалізацію такого товару.

51. Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника, викладені у пункті 27 описової частини даної постанови, оскільки місцевим судом було встановлено факти неодноразових звернень позивача з відповідними адвокатськими запитами з метою встановлення фактичного місця перебування та подальшої долі вилучених товарів. Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що товар станом на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом не був розмитнений, а також не був повернутий позивачу. Також судами не було встановлено факту реалізації вилученого товару та його утилізації. Водночас, апеляційним судом встановлено, що строк придатності товару закінчився.

Відтак, повернення вилученого митницею товару не матиме наслідком відновлення порушеного права, оскільки реалізація такого товару не призведе до отримання очікуваного прибутку від кінцевого споживача.

52. Доводи, викладені у пункті 28 описової частини цієї постанови Верховний Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Як вбачається із вступної частини постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2017 у справі № 359/7330/17, у судовому засіданні, за наслідками якого була прийнята зазначена постанова, був присутній представник Київської митниці ДФС - Клімов С.Г.

Отже, Київська митниця ДФС, від якої надійшла адміністративна справа про притягнення до адміністративної відповідальності директора ПП "ВКФ "Вікос", була обізнана про розгляд такої справи та про прийняте у ній рішення.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до інформації, наявної у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.09.2017 у справі №359/7330/17 направлена судом до зазначеного реєстру 26.09.2017 та оприлюднена 28.09.2017.

Отже, державний орган, від якого надійшла адміністративна справа про притягнення до адміністративної відповідальності директора ПП "ВКФ "Вікос" та який був обізнаний про розгляд такої справи і прийняте у ній рішення, повинен був слідкувати за розглядом його справи в суді та не був позбавлений можливості ознайомитись з повним текстом зазначеної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Зазначене відповідає рішенню Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", який підкреслив, що сторони у розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

54. Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника, викладені у пункті 25 описової частини цієї постанови, з огляду на таке.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява N 29979/04) сформульовано висновки відповідно до яких Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

55. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincovaand Pine v. The Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, п.40, від 13.12.2007, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, п. 67, від 11.06.2009).

56. Верховний Суд звертає увагу на те, що з урахуванням зазначеної практики ЄСПЛ, поведінка державних органів повинна бути максимально прозорою, відкритою та зрозумілою для всіх учасників правовідносин, а порушення встановлених законами правил та невиконання покладених на державні органи обов`язків матиме наслідком покладення на такі органи відповідальності та спричинить необґрунтовані додаткові витрати. Відтак, державні органи, виконуючи покладені на них обов`язки, повинні здійснювати свою діяльність таким чином, щоб не допускати та уникати ситуацій, внаслідок яких держава нестиме додаткові як матеріальні, так і репутаційні ризики.

Відтак, з огляду на зазначену практику ЄСПЛ та встановлені у цій справі судами попередніх інстанцій обставини, стягнення з державного бюджету завданої позивачу шкоди є логічним наслідком непослідовної та необґрунтованої діяльності державного органу - Київської митниці ДФС.

57. Оскільки передбачені статтею 1173 ЦК України умови для притягнення Київської митниці ДФС до відповідальності у вигляді стягнення шкоди судами на підставі наявних у матеріалах справи доказів досліджено та фактично встановлено, колегія суддів Касаційного господарського суду не вбачає підстав вважати, що під час розгляду справи № 910/8124/19 судами допущено порушення, які підтверджують неналежний розгляд справи чи невстановлення судами обставин, які є суттєвими для можливості ухвалення відповідних рішень. Водночас, інші доводи, зазначені у пунктах 25 - 28, не спростовують висновків судів першої і апеляційної інстанцій та не підтверджують факту наявності обставин, які вплинули на правильність розгляду справи.

58. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що рішення місцевого суду та постанова апеляційного суду в частині відмови у стягненні 7 720, 58 євро в рахунок відшкодування витрат на проведення досліджень, на послуги перекладача, доставку міжнародних відправлень, на оплату праці працівників позивача та телефонний зв`язок, а також в частині відмови стягнення 44 109 євро в рахунок відшкодування упущеної вигоди на користь позивача сторонами у цій справі не оскаржуються. Відтак, з урахуванням визначених статтею 300 ГПК України меж перегляду справи касаційним судом, рішення судів попередніх інстанцій в зазначеній частині Верховним Судом в касаційному порядку не переглядались.

59. Щодо визначеного судом стягнення шкоди у валюті євро, Верховний Суд вважає за доцільне звернутись до висновків щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18), від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц.

60. За таких обставин та враховуючи, що суди дослідили наявні у справі докази, здійснили оцінку правовідносин, які виникли між сторонами, з урахуванням норм матеріального і процесуального права, та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 у справі №910/8124/19 - відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

61. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Київської митниці Держмитслужби, залишення без змін постанови апеляційного суду та рішення місцевого суду.

Судові витрати

62. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 309, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі №910/8124/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді С.В. Жуков

В.Г. Пєсков