ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.12.2020р. Справа №905/1797/20

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (49038, м.Дніпро, просп.Дмитра Яворницького, 108, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» (85333, Донецька область, Покровський район, с.Сергіївка, пров.Верхній, 44 )

про стягнення 28145 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Дніпро звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська», с.Сергіївка про стягнення штрафу в розмірі 28145 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що інформація про масу вантажу у вагоні №56218571, визначена Товариством з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» у накладній №49265390, не відповідала масі, встановленій внаслідок проведення контрольної перевірки станцією Пологи Придніпровської залізниці, з огляду на що існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 28145 грн.

Ухвалою суду від 19.10.2020р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1797/20, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві без номеру та без дати, який надійшов до суду 05.11.2020р., проти позовних вимог заперечив з посиланням на наступне:

- прийнявши вантаж до перевезення за накладною, залізниця визнала наявність вантажу у кількості, передбаченій накладною;

- в силу п.6 Статуту залізниць України накладна є формою договору залізничного перевезення вантажів; проте, залізнична накладна не містить ані безпосередньо визначення видів та підстав відповідальності відправника, ані жодних посилань на конкретні пункти статуту залізниць, якими така відповідальність передбачена;

- не доведений факт наявності недостачі, одержувач не заявляв про недостачу вантажу та не викликав представника відправника для спільного переважування продукції;

- комерційний акт №463003/43 від 19.06.2020р. ст.Пологи Придніпровської залізниці не містить інформації щодо способу зважування вантажу («з зупинкою вагонів без розчіплювання», «в русі» тощо);

- штраф у розмірі п`ятикратної плати за перевезення за всю відстань перевезення за статтею 118 Статуту залізниць України встановлений за порушення Правил перевезення небезпечних вантажів, перевезення яких загрожує залізницям України аваріями і збитками, або вже призвело до таких негативних наслідків.

Окрім того, за змістом відзиву, Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» не заявляло клопотання про зменшення штрафу, але з посиланням на норми ст.551 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.233 Господарського кодексу України зазначало, що сума штрафу повинна бути значно меншою.

Позивач надав відповідь №13-04/437 від 19.11.2020р. на відзив з порушенням строків, які були встановлені ухвалою суду від 19.10.2020р. про відкриття провадження у справі та заявив клопотання про поновлення строку для подання цієї заяви по суті спору.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Оскільки строк на подання відповіді на відзив був встановлений судом, то такий строк може бути продовжений, а не поновлений, в тому числі, за ініціативою суду.

З огляду на наведене, суд продовжує позивачу строк на подання відповіді на відзив до дати її фактичного подання.

У цій заяві по суті спору позивач проти доводів відповідача заперечував, з огляду на таке:

- належним доказом порушення відповідачем вимог ст.122 Статуту залізниць України є комерційний акт №463003/43 від 19.06.2020р.;

- штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитків;

- з огляду на зміст ст.37 Статуту залізниць України існує декілька нормативно вичерпних способів визначення маси вантажів: шляхом зважування на вагах, підрахування маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом, розрахунковим методом, за обміром, умовно; тож, способи зважування вантажу, застосовані відправником і залізницею, є однаковими зважування на вагах.

Одночасно, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» заперечувало проти зменшення розміру штрафу, оскільки, на його думку, для цього відсутні правові підстави.

Відповідач надав запереченнях без номеру та дати на відповідь на відзив, які надійшли до суду 03.12.2020р., з порушенням строків, які були встановлені ухвалою суду від 19.10.2020р. про відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги приписи ч.3 ст.119 Господарського процесуального кодексу України, з метою дотримання принципу змагальності сторін у судовому процесі, суд продовжує відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив до дати її фактичного подання.

У цій заяві по суті спору відповідач наполягав на відсутності підстав для задоволення позову. Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» з посиланням на приписи ст.551 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.233 Господарського кодексу України стверджувало, що законодавством України не встановлено для суду заборону зменшувати розмір неустойки (штрафу), який підлягає стягненню на підставі закону, оскільки зменшуючи суму, яка підлягає стягненню, суд не змінює сам розмір штрафу, встановлений Статутом залізниць України.

Позивач надав поясненнях №13-04/496 від 11.12.2020р. на заперечення відповідача.

За приписами ч.ч.1, 2, 5 ст.161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

З огляду на вказані приписи господарського процесуального законодавства, зважаючи, що подання вказаних пояснень судом не вимагалось та не є необхідним, суд не враховує пояснення №13-04/496 від 11.12.2020р. позивача при розгляді цієї справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

За приписами ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України та ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

За приписами ст.6 глави 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Статтею 37 вказаного Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно із п.1.1 розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, а також ст.23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до п.п.2.1, 2.2 цих Правил графи «Маса вантажу, визначена відправником, кг», «Спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно із ст.37 Статуту та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом №644 від 21.11.2011р. Міністерства транспорту України, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Як свідчать матеріали справи, 18.06.2020р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» зі станції Удачная Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці було направлено за залізничною накладною №49265390, зокрема, у вагоні №56218571 вантаж концентрат вугілля кам`яного для коксування, марка К 0-100 у вологому стані, вантаж маркований катком-ущільнювачем та поперечними смугами 1,5-2 м (вантажоодержувач Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь»).

Крім того, накладна №49265390 від 18.06.2020р. містила наступну інформацію:

- маса вантажу 69000 кг;

- спосіб визначення маси на вагонних вагах (150 т) заводський №ВВЕТ-150 №071201300 (п.26 накладної №49265390);

- ким завантажено вантаж у вагон (контейнер) вантажовідправником (п.28 накладної №49265390).

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень та заперечень. При цьому, правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відтак, з оформленням та підписанням накладної №49265390 Товариство з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» засвідчило, зокрема, що маса вантажу (нетто) у вагоні становила 69000 кг.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу приписів п.5 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Відповідно до ст.86 наведеного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст.13, 86, 162 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з розглядуваним позовом заявником повинно бути доведено, що визначена відповідачем у накладній №49265390 маса вантажу у вагоні №56218571 не відповідала дійсній масі вантажу.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення. Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно із ч.1 ст.129 вказаного Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Як зазначає позивач, під час прибуття вагону №56218571 на попутну станцію Пологи Придніпровської залізниці, останньою була проведена перевірка маси вантажу у вказаному вагоні, за результатами якої виявлена невідповідність фактичної маси вантажу тій масі вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній №49265390, про що складено акти загальної форми №1288/1П від 19.06.2020р., №АРМ ПКО №21940 від 19.06.2020р.

Згідно з комерційним актом №463003/43 від 19.06.2020р. контрольне переважування вагону №56218571 здійснювалось на справних 150 т електронних вагонних вагах №89 ст.Пологи Придніпровської залізниці (повірка 04.12.2019р.), за результатами якого виявилось, що вага брутто становила 88540 кг, тара 22200 кг, нетто 66340 кг, що менше ваги, зазначеної у накладній на 2660 кг. При комерційному огляді вагона було виявлено наступне: навантаження марковане катком ущільнювачем та поперечними смугами не порушено; завантажений згідно з документом; виїмки, заглиблення відсутні, окреслення навантаження без порушень; розвантажувальні люки зачинені на запірний механізм, перекосу кузова немає; вагон у технічному стані справний.

Водночас, відповідно до представленого позивачем технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки №089 станції Пологи Придніпровської залізниці, 04.03.2020р. вагонним вагам проведена огляд-повірка, ваги були визнані придатними для зважування різних вантажів, які перевозяться залізничним транспортом. Крім того, зазначено, що наступний плановий строк профілактичного обслуговування та повірки 04.06.2020р.

Згідно з п.п.1.1 1.3 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом №442 від 31.07.2012р. Міністерства інфраструктури України, остання розроблена відповідно до положень Законів України «Про метрологію та метрологічну діяльність» і спрямована на забезпечення єдності вимірювань, безпеки руху поїздів, схоронності вантажів під час перевезень залізничним транспортом. Інструкція визначає загальні положення, порядок обліку, встановлення, метрологічного забезпечення та обслуговування засобів ваговимірювальної техніки, вимоги до залізничних колій, де встановлюються вагонні ваги, структуру управління ваговим господарством на залізничному транспорті, порядок здійснення контролю за станом засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті. Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України, діяльність яких пов`язана із застосуванням, розробленням, виготовленням, продажем, прокатом та обслуговуванням засобів ваговимірювальної техніки, призначених для визначення маси вантажів, які перевозяться залізничним транспортом України, і за результатами зважування на яких оформлюються перевізні документи.

Пунктами 3.46, 3.47 вказаної Інструкції передбачено, що не допускається заїзд рухомого складу на вагонні ваги, які не пройшли необхідного діагностичного обстеження, мають прострочені терміни повірки чи огляду-перевірки або мають видимі деформації, тріщини в опорних частинах важелів та в елементах фундаменту, стійок, балок (поздовжніх та поперечних). Не допускається зважування вантажів, що перевозяться залізницями, на ЗВВТ, у яких зокрема прострочені терміни повірки, прострочені терміни огляду-перевірки.

Повірка та обслуговування ЗВВТ повинні проводитися відповідно до інтервалів, наведених в додатку 3 до цієї Інструкції (п.5.33 Інструкції), яким визначено, зокрема, що огляд-перевірка ваг (після закінчення строку служби, встановленого експлуатаційною документацією виробника, а також для вагонних ваг після модернізації) проводиться 1 раз на 3 місяці.

Згідно з п.5.37 зазначеної Інструкції своєчасність проведення повірки, огляду-перевірки, діагностичного обстеження, приведення вагонних ваг у відповідність із проектною та конструкторською документацією забезпечує власник вагонних ваг.

Як вказувалось, огляд-перевірка 150 т електронних вагонних ваг №89 ст.Пологи Придніпровської залізниці здійснювалось 04.03.2020р. та визначено дату наступного огляду-повірки 04.06.2020р. При цьому, відомостей щодо проведення огляду-повірки 04.06.2020р. наданий суду технічний паспорт ваг не містить.

За таких обставин, слід визнати, що 19.06.2020р. (дата переважування залізницею вагону №56218571) ваги тензометричні ВТВ-1СД (заводський номер 89), на яких залізницею здійснювалось переважування спірного вантажу, не були придатні для зважування. Протилежного суду не доведено.

Згідно із ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 вказаного процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 цього кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України ).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.06.2020р. у справі №924/233/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 20.08.2020р. у справі №914/1680/18).

Отже, зважаючи на те, що переважування вагону було здійснено з порушенням вказаних вище нормативних актів, представлені суду в обґрунтування власної позиції по суті спору акти загальної форми та комерційні акти в розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України не є належними та допустимими доказами, оскільки відображена у зазначених документах інформація, зокрема, щодо маси вантажу, не відповідає дійсності як така, що отримана шляхом зважування вантажу на непридатних для проведення такої операції на той момент (19.06.2020р.) вагах.

Таким чином, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, здійснивши відповідну юридичну оцінку всіх доказів, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відправника штрафу в порядку норм ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України в розмірі 28145 грн.

З огляду на наведене, позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Збагачувальна фабрика «Свято-Варваринська» про стягнення штрафу в розмірі 28145 грн підлягає залишенню без задоволення.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу відповідно не прийняті судом до уваги як такі, що не впливають на висновки суду щодо розгляду справи по суті.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 2102 грн підлягає віднесенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 18.12.2020р.

Повний текст рішення складено 23.12.2020р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця