Справа № 909/279/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.04.2020 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

особи, які можуть отримати статус учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю

"Фінансова компанія "Кредит-Капітал"

третя особа: приватний виконавець Ткачук Любомир Михайлович;

без виклику (повідомлення) представників учасників справи,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Івано-Франківської із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення арешту накладеного на грошові кошти, які знаходяться на її відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника на підставі виконавчого напису від 19.02.2021 року, який вчинено та зареєстровано в реєстрі за номером №26216 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, в межаж виконавчого провадження № 64976418 від 27.03.2021, що перебуває на виконанні у приватного виконавця Ткачука Любомира Михайловича; вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь заявника, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення; заборони застосовувати інші засоби примусовго виконання напису який вчинено та зареєстровано в реєстрі за номером №26216 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що 19.02.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис №26216 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №2170575 від 20.03.2020 року, укладеним з ТОВ "Авентус України", правонаступником якого за договором відступлення права вимоги №ККАУ-30102020 від 30.10.2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", заборгованості за кредитним договором №2170575 від 20.03.2020 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.10.2020 по 29.12.2020. Сума заборгованості становить 42 645,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача. Загальна заборгованість боржника становить 43575,00 грн.

27.03.2021, на підставі вищезгаданого напису нотаріуса, приватним виконавцем Ткачуком Любомиром Михайловичем винесено постанову ВП №64976418 про арешт коштів боржника, згідно якої, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Заявник стверджує, що обслуговуючими банками накладено арешт на всі поточні та карткові рахунки боржника відкриті в АТ КБ "ПриватБанк" та АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", в тому числі на рахунки спеціального призначення для отримання різних видів соціальної допомоги, чим позбавлено можливості користуватися власними коштами.

ОСОБА_2 в поданій заяві вказує про намір звернутись до суду із позовом, в якому зазначені обставини стануть підставою для визнання виконавчого напису №26216 від 19.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши наявні в матеріалах заяви докази, суд вважає, що у прийнятті вказаної заяви слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Зазначена правова позиція також викладена у висновках Великої палати Верховного суду (пункти 30-34 Постанови від 19.01.2021 у справі № 916/661/20).

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Правила визначення юрисдикції відповідного позову встановлені процесуальними кодексами: стаття 19 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 19 Кодексу адміністративного судочинства України та стаття 20 Господарського процесуального кодексу України.

У статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ визначений за правилами іншого судочинства.

Загальна (цивільна) юрисдикція є всеохоплюючою; якщо справа не віднесена до юрисдикції інших (адміністративних чи господарських) судів, то вона підлягає розгляду загальним (цивільним) судом. Адміністративні суди вирішують публічно-правові спори (позови за участю суб`єкта владних повноважень). Господарські суди вирішують спори, що виникають при здійсненні господарської діяльності.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В даному випадку позовну заяву подано фізичною особою, яка не є підприємцем (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснений судом станом на 05.04.2021), предмет спору виник не у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, відтак права позивача не підлягають судовому захисту у господарському суді, а подана заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Також суд звертає увагу заявника, що спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

За наведених обставин та правових норм, та з урахуванням визначеного ОСОБА_1 предметом позову, з яким остання має намір звернутися до суду - про визнання виконавчого напису №26216 від 19.02.2021 року таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що правовідносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" є цивільно-правовими, з огляду на що не можуть бути предметом спору у господарському судочинстві.

Відтак, оскільки спір між фізичною особою - ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", не належить до юрисдикції господарських судів, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тобто справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства, то відповідно заява про забезпечення позову подана до подання позовної заяви має розглядатись за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову - в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви та роз`яснює останній, що зазначена вище заява має розглядатись в порядку цивільного судочинства, за правилами підсудності, встановленими ЦПК України для відповідного позову.

Керуючись ст. 2, 4, 20, 136, 138, 139, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

у прийнятті заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку передбаченому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана: 05.04.2021.

Суддя Л. М. Неверовська