ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2829/20

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Ступаченко С.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом

державного підприємства «Міжнародний аеропорт» «Бориспіль» (08301, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, код 20572069)

до

товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» (08343, Київська обл., Бориспільський район, с. Мартусівка, вул. Мойсеєва, буд. 70, код 36953886)

про стягнення 3306225,09 гривень

та за зустрічним позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» (08343, Київська обл., Бориспільський район, с. Мартусівка, вул. Мойсеєва, буд. 70, код 36953886)

до

державного підприємства «Міжнародний аеропорт» «Бориспіль» (08301, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, код 20572069)

про визнання недійсним пункту 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг № 80.1-14/1-30 від 09.09.2014

за участю представників учасників справи за первісним позовом:

від позивача: Приходько Я.М.;

від відповідача: Гаврин Д.В.;

28.09.2020 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява державного підприємства «Міжнародний аеропорт» «Бориспіль» (надалі Підприємство/позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» (надалі Товариство/відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом) заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014 № 80.1-14/1-30 в розмірі 3306225,09 гривень, з яких: 3082491,10 гривень основного боргу, 170389,11 гривень пені, 37979,16 гривень 3% річних, 15365,72 гривень інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в повному обсязі не виконав своїх зобов`язань по оплаті наданих позивачем послуг за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014 № 80.1-14/1-30, внаслідок чого утворилася стягувана сума заборгованості у розмірі 3082491,10 гривень, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2829/20; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 28.10.2020.

На адресу суду 12.10.2020 від Товариства надійшла зустрічна позовна заява пред`явлена до Підприємства про визнання недійсним пункту 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг від 09.09.2014 № 80.1-14/1-30.

Вимоги за зустрічним позовом обгрунтовані тим, що пункт 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору не відповідає вимогам/суперечить пункту 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 «Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», а тому, як стверджує Товариство, вказаний пункт має бути визнаний недійсним в силу вимог ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 15.10.2020 зустрічну позовну заяву Товариства прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 911/2829/20. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу за зустрічним позовом строк для подання відзиву на зустрічну позовну заяву протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

Вказаною ухвалою, суд повідомив учасників справи, що підготовче засідання призначене на 28.10.2020 не відбудеться, у зв`язку з чим підготовче засідання у справі призначено на 11.11.2020.

На адресу суду 23.10.2020 від Товариства надійшов відзив на позовну заяву Підприємства, за змістом якого відповідач за первісним позовом заперечив пред`явлені позовні вимоги та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

На адресу суду 03.11.2020 від Підприємства надійшов відзив на зустрічну позовну заяву Товариства, згідно якого відповідач за зустрічним позовом заперечив проти пред`явлених позовних вимог та просив суд відмовити у задоволені зустрічних позовних вимог.

04.11.2020 до Господарського суду Київської області від Підприємства надійшла відповідь на відзив, в якій позивач за первісним позовом заперечив проти доводів відповідача за первісним позовом, викладених у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 11.11.2020, із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче судове засідання відкладено на 02.12.2020.

27.11.2020 до Господарського суду Київської області від Товариства надійшли письмові пояснення щодо зустрічного позову.

Ухвалою суду від 02.12.2020, із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 16.12.2020.

15.12.2020 до Господарського суду Київської області від підприємства надійшли пояснення до відзиву на зустрічну позовну заяву.

В судове засідання 16.12.2020 з`явились представники позивача та відповідача. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечував та просив суд відмовити в задоволенні первісного позову, та наполягав на задоволенні вимог за зустрічним позовом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.06.2014 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Товариством (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1583, із подальшими змінами та доповненнями внесеними договором про внесення змін від 27.12.2018, (далі по тексту договір оренди), відповідно до умов якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частина приміщення № 3.2.60, частина приміщення № 3.2.48, приміщення №№ 3.2.47, 3.2.59 на третьому поверсі терміналу «D», загальною площею 782,1 кв. м. (далі майно), розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D» (термінальний комплекс «D», загальною площею 107850,5 кв.м., що перебуває на балансі державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31 жовтня 2018 року і становить 68981220,00 грн без ПДВ (пункт 1.1. договору оренди, в редакції договору про внесення змін від 27.12.2018 до договору оренди);

- майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі (пункт 1.2. договору оренди);

- орендар зобов`язується на вимогу орендодавця та балансоутримувача проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння. До 15 числа місяця, наступного за звітним: самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача акт приймання-передавання виконаних послуг. Підписаний акт орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом п`яти днів з дати його фактичного отримання або ж надати в цей же строк мотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом зазначеного п`ятиденного строку, акт приймання-передавання виконаних послуг не буде повернуто балансоутримувачу та/або не надана мотивована відмова від його підписання, відповідний акт вважається підписаним сторонами; самостійно надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць оренди (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету України) (пункт 5.8. договору оренди);

- орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг, податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна з переліком всіх видів послуг та цін згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю (пункт 5.10. договору оренди);

- орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з договором за актом приймання-передавання майна (пункт 7.1 договору оренди);

- договір укладено строком на 20 років, що діє з 11.06.2014 до 10.06.2034 включно (пункт 10.1. договору оренди, в редакції договору про внесення змін від 27.12.2018 до договору оренди).

На підставі укладеного договору оренди орендодавцем та орендарем 01.07.2014 підписано акт приймання-передавання орендованого майна, який погоджено балансоутримувачем ДП МА «Бориспіль», в якому сторони зафіксували, що орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно частини приміщення № 3.2.60, частини приміщення № 3.2.48, приміщення №№ 3.2.47, 3.2.59 на третьому поверсі терміналу «D» (інв. № 47578), загальною площею 782,1 кв. м., розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

Договором про внесення змін від 27.12.2018 сторони погодили внести зміни до пунктів 1.1., 3.1., 4.4., 10.1. та розділу 11 договору оренди, виклавши такі пункти в редакції, зазначеній в договорі.

09.09.2014 Підприємством (балансоутримувач) та Товариством (орендар) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю № 80.1-14/1-30, із подальшими змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами від 24.10.2014 № 1, від 02.02.2016 № 2, від 19.02.2018 № 3, від 25.04.2019 № 4 (далі по тексту договір № 80.1-14/1-30).

Відповідно до пп. 1.1.1., п. 1.1. договору № 80.1-14/1-30, в редакції додаткової угоди від 19.02.2018 № 3, у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини приміщення № 3.2.60, частини приміщення № 3.2.48, приміщення №№ 3.2.47, 3.2.59, загальною площею 782,1 кв.м, на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», далі майно або приміщення для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі: балансоутримувач надає, а орендар отримує та оплачує послуги наведені у таблиці № 1 (в редакції додаткової угоди від 25.04.2019 № 4), а саме:

1. Теплова енергія за 1 Гкал, обсяг наданих послуг в місяць розрахунковим шляхом за 782,1 кв.м ~ 54,747 Гкал *, вартість (ціна), грн, без ПДВ 2080,00;

2. Забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника за місяць, обсяг наданих послуг в місяць - 27 працівників, вартість (ціна), грн, без ПДВ 42,00;

3. Вода, використана для прибирання 1 кв. м приміщення самостійно за місяць, обсяг наданих послуг в місяць 782,1 кв.м., вартість (ціна), грн, без ПДВ 3,00;

4. Прибирання та вивезення твердих побутових відходів за 1 куб. м, обсяг наданих послуг в місяць по факту, вартість (ціна), грн, без ПДВ 110,00;

5. Підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення функціонування приміщень загального користування, щомісячна сплата розраховується за наступною формулою: Чистий дохід Орендаря х 18% - орендна плата (без ПДВ), де Чистим доходом Орендаря є виручка від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщені відповідно до умов договору оренди № 1583 від 11.06.2014. Чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць. Орендною платою (без ПДВ) є плата, що нарахована за відповідний звітний місяць за користування орендованим приміщенням відповідно договору оренди № 1583 від 11.06.2014.

Згідно п. 1.4. договору № 80.1-14/1-30 розмір оплати за Послуги, які зазначені в пунктах 1-4 Таблиці № 1 та всі послуги, що зазначені в Таблиці № 2 цього Договору, залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат Балансоутримувача, пов`язаних з обсягом Послуг в період їх надання, якості Послуг та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 2.1.6. договору № 80.1-14/1-30, в редакції додаткової угоди від 19.02.2018 № 3, визначено, що балансоутримувач зобов`язується щомісяця, до 12 числа місяця, наступного за звітним, виставляти Орендарю рахунок-фактуру за надані Послуги (далі - рахунок) за звітний місяць та складати Акт приймання-здачі виконаних Послуг (далі - Акт), який є контрольним та звітним документом Сторін щодо надання-отримання Послуг та їх якості.

Згідно пп. 2.2.3 договору № 80.1-14/1-30, в редакції додаткової угоди від 19.02.2018 № 3, орендар зобов`язується щомісяця, з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Балансоутримувача рахунок, Акт та раз на рік рахунок-фактуру на оплату земельного податку згідно з пунктом 1.1.2 Договору. Орендар несе відповідальність за вчасне отримання рахунку та Акту. Датою отримання рахунку та Акту вважається 15 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється Орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний Акт Орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію Балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів Акт не буде повернутий Балансоутримувачу та ненадана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним Сторонами. Підписання Акту Орендарем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг.

У відповідності до п. 4.2. договору № 80.1-14/1-30 орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих Послуг, сплачувати Балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення дебіторської заборгованості за цим Договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до 10.06.2024 (пункт 6.1. договору № 80.1-14/1-30).

Оскільки предметом зустрічного позову є визнання недійсним пункту 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-30, суд вважає за доцільне в першу чергу надати правову оцінку зустрічному позову, оскільки у випадку його задоволення виключатиметься повністю або частково задоволення первісного позову.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що пункт 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-30 не відповідає вимогам п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, а тому, на думку позивача за зустрічним позовом, вказаний пункт має бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що оскільки до території, прилеглої до орендованого майна, відноситься і прибудинкова територія, порядок розрахунку витрат на утримання якої передбачений пунктом 11 Методики, то зміст пункту 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 8 0.1-14/1-30 суперечить вимогам Методики щодо визначення розміру відшкодувань на утримання вказаного майна.

Також Товариство, із посиланням на лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях від 11.09.2020 № 50-02.02-3854 щодо нарахування орендної плати на період дії карантину, вказує, що застосування пункту 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-30 від 09.09.2014, починаючи з березня 2020 року, призводить до безпідставного збільшення розміру плати за підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення функціонування приміщень загального користування, що порушує права і законні інтереси ТОВ «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД».

У відзиві на зустрічну позовну заяву відповідач за зустрічним позовом вказував на те, що визначена Кабінетом Міністрів України методика повинна застосовуватися лише в частині розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем.

При цьому, на думку відповідача за зустрічним позовом, ні Законом України «Про оренду державного та комунального майна», ні іншими нормативно-правовими актами, не встановлено для Підприємства обов`язку укладати договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг виключно на умовах встановлених п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995. Водночас, як зазначає відповідач за зустрічним позовом, сторони договору не позбавлені можливості визначити його умови на власний розсуд та доповнити його пунктами із врахуванням особливостей орендованого майна, оскільки типової форми договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю не затверджено.

При цьому, за доводами відповідача за зустрічним позовом, на Підприємство поширюється дія положень «Про встановлення оплати за використання інфраструктури аеропорту» від 09.10.2020 № 02.12.-06-3, яке розроблено з метою компенсації витрат аеропорту на підтримку функціонування інфраструктури аеропорту. З урахуванням норм вказаного положення, норм міжнародного права та законодавства України позивачем та відповідачем укладено договір на відповідних умовах, які є обов`язковими до виконання.

Також, відповідач за зустрічним позовом вказує, що до моменту ініціювання ним позову про стягнення з Товариства заборгованості за договору № 80.1-14/1-30, позивач за зустрічним позовом, з дати укладення договору № 80.1-14/1-30 по березень 2020 року без заперечень та зауважень сплачував плату передбачену, зокрема, п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-30, підписував акти здачі-приймання, акти звіряння розрахунків без будь-яких зауважень, а заяв стосовно невідповідності умов договору вимогам чинного законодавства України не висловлював.

До того ж, Підприємство зазначає, що у квітні звернулося до Господарського суду Київської області із позовом про стягнення з Товариства плати обумовленої п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-30 за лютий 2020 року, за яким Товариство визнало обліковану заборгованість, внаслідок чого сторонами у справі № 911/985/20 укладено мирову угоду.

А тому на переконання Підприємства подання Товариством зустрічного позову спрямоване на уникнення від обов`язку сплати коштів за надані послуги згідно умов договору № 80.1-14/1-30.

У відзиві на зустрічний позов Підприємством викладено заяву про застосування строків позовної давності.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином на підставі ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору, згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, становлять умови (пункти), визначенні на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений договір за своїм змістом є договором надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно приписів ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договору недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Суд зазначає, що укладений сторонами договір № 80.1-14/1-30 вчинений, вчинений на виконання умов укладеного договору оренди, який є обов`язковим для виконання в силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, так і з урахуванням Примірного договору та за визначеними на розсуд сторін умовами.

Згідно з ч. 3 ст. 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони, серед іншого, можуть визначати зміст договору на основі примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Примірні та типові договори є інструментами державного регулювання договірних відносин у сфері господарювання, які застосовуються для спрощення процесу укладання конкретних господарських договорів та визначення бажаної, з точки зору держави, моделі договірних зобов`язань. Як примірні, так і типові договори являють собою затверджені уповноваженими державними органами зразки відповідних договорів.

Наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774 «Про затвердження договорів оренди» затверджено Примірний договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, який міг бути використаний сторонами при визначені умов відповідного проекту договору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, згідно з п.п. 3, 11 якої до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно. Витрати на утримання нерухомого майна, зданого в оренду одночасно кільком підприємствам, організаціям, і прибудинкової території, розподіляються між ними залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної підприємствами, організаціями загальної площі.

З наведеного можна дійти висновку, що на законодавчому рівні розмежовано нарахування, пропорції та розподіл орендної плати і витрат на утримання орендованого майна, що підлягають сплаті на підставі відповідних типових договорів, укладених з орендарем щодо оренди та з балансоутримувачем щодо витрат на утримання майна і надання комунальних послуг.

Підприємство, як балансоутримувач майна, за договором № 80.1-14/1-30 надає послуги, які відповідно до п. 3 Методики не включаються до орендної плати, а тому до умов п. 5 Таблиці № 1 п.п. 1.1.1 п. 1.1 Договору положення п. 11 Методики не є обов`язковими до застосування та вони не є такими, що виключають можливість досягнення сторонами домовленості щодо сплати на користь балансоутримувача плати за утримання, окрім іншого, у відсотках від доходу отриманого орендарем.

Зазначені положення Методики визначають загальні принципи відшкодування фактичних витрат балансоутримувача та їх розподіл між орендарями, при цьому такі загальні принципи не обмежують позивача та відповідача у праві, з урахуванням особливостей того об`єкту, що передано в оренду, умов його використання та функціонального призначення, суспільних інтересів, інтересів держави, що прямо чи опосередковано зацікавлена у певному розвитку інфраструктури аеропорту, дійти взаємної згоди на умовах, що базуються на принципах, зокрема розумності та справедливості, щодо порядку відшкодування витрат, що буде, як відмінним від того, що визначено Методикою так і таким, що взагалі положеннями Методики не унормовано.

Згідно п. 1 Методики її розроблено з метою створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння саме плати за оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства, організації, їх структурних підрозділів (філії, цеху, дільниці) та окремого індивідуально визначеного майна, тобто визначення порядку відшкодування витрат не входить до безпосереднього предмету регулювання цим нормативним актом, а тому положення зазначеної Методики не можуть трактуватись, як такі, що встановлюють певну заборону, обмеження для сторін договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна.

Крім того, суд зауважує, що поведінка Товариства є доволі суперечливою, адже як вбачається з представлених суду доказів, зокрема з картки рахунку наданої Підприємством, позивач протягом січня 2019 року по квітень 2020 року сплачував передбачену п. 5 Таблиці № 1 договору плату, що останнім не заперечувалося в перебігу розгляду справи, та протягом зазначеного періоду не висловлював незгоди із вказаним пунктом, що свідчить про те, що Товариство в цілому погоджувалось із умовами договору. До того ж матеріали справи не містять доказів того, що останній звертався до Підприємства із пропозицією внести зміни у відповідні пункти договору, які на думку орендаря суперечили вимогам законодавства.

Суду вбачається невиправданим втручання у взаємовідносини сторін, що ґрунтуються на договорі у спосіб перегляду порядку відшкодування витрат, узгодженого сторонами та такого, що тривалий час застосовувався, адже підстав вважати, що протягом всього часу використання такого порядку порушувалися права позивача, що вимагає визнання недійсним зазначеного пункту договору, судом в перебігу розгляду справи не встановлено.

Перегляд судом порядку відшкодування витрат фактично призведе до зменшення суми, що підлягає сплаті за відшкодування витрат на утримання майна, що позбавить відповідача за зустрічним позовом того, на що він розраховував під час його укладення та надасть штучні переваги позивачу за зустрічним позовом, який у позаконкурентний спосіб протягом тривалого часу зможе отримувати послуги на значно кращих, з економічної точки зору, умовах, ніж було визначено на момент укладення договору, об`єктивні підстав для чого відсутні.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що спірний п. 5 Таблиці № 1 п.п. 1.1.1 п. 1.1 Договору № 80.1-14/1-30 не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, зокрема положенням Методики, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, прав та охоронюваних законом інтересів позивача за зустрічним позовом не порушує, а тому підстави для визнання зазначеного пункту недійсним відсутні, що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Стосовно строку позовної давності, про пропуск якої заявлено відповідачем у відзиві, слід зазначити наступне.

Враховуючи, що пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі наявності підстав для його задоволення, однак за наслідками розгляду спору по суті судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, питання пропуску строку позовної давності не підлягає дослідженню, оскільки не впливає на результат вирішення спору.

Щодо вимог за первісним позовом.

Підставою звернення до суду із розглядуваним позовом, як зазначає позивач за первісним позовом, стало неналежне виконання відповідачем за первісним позовом умов договору № 80.1-14/1-30 щодо обов`язку по оплаті наданих Підприємством у період з березня 2020 року по червень 2020 року послуг.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Підприємством на виконання п. 2.1.6 договору № 80.1-14/1-30 щомісячно виставлялися Товариству рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг, а саме:

- рахунок-фактура від 31.03.2020 № 897/383 на суму 3070495,37 гривень (в т.ч. ПДВ) та акт приймання-здачі від 31.03.2020 наданих послуг (підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна) за березень 2020 року на суму 3070495,37 гривень (в т.ч. ПДВ);

- рахунок-фактура від 30.04.2020 № 897/465 на суму 6621,65 гривень (в т.ч. ПДВ) та акт приймання-здачі від 30.04.2020 наданих послуг (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника; вода, використана для прибирання; постачання теплової енергії) за квітень 2020 року на суму 6621, 65 гривень (в т.ч. ПДВ);

- рахунок-фактура від 31.05.2020 № 897/603 на суму 5374,08 гривень та акт приймання-здачі від 31.05.2020 наданих послуг (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника; вода використана для прибирання) за травень 2020 року на суму 5374,08 гривень (в т.ч. ПДВ);

- рахунок-фактура від 30.06.2020 № 897/719 на суму 5374,08 гривень (в т.ч. ПДВ) та акт приймання-здачі від 30.06.2020 наданих послуг (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника; вода використана для прибирання) за червень 2020 року на суму 5374,08 гривень (в т.ч. ПДВ);

- рахунок-фактура від 30.06.2020 № 898/439 на суму 35128,66 гривень (в т.ч. ПДВ) та акт приймання-здачі від 30.06.2020 наданих послуг (відшкодування вартості спожитої електричної енергії) за червень 2020 року на суму 35128,66 гривень (в т.ч. ПДВ).

Вищезазначені рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг, відповідно до пп. 2.2.3 договору про відшкодування витрат, були отримані Відповідачем в бухгалтерії балансоутримувача.

В перебігу розгляду справи Товариство не заперечувало факт отримання ним перелічених вище рахунків-фактур та актів виконаних послуг.

Як вказує позивач за первісним позовом, станом на 26.08.2020 відповідачем за первісним позовом було сплачено лише 40502,74 гривень (згідно рахунків-фактури від 30.06.2020 №№ 897/719, 898/439). Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині оплати отриманих послуг протягом березня-травня 2020 стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з відповідача боргу в розмірі 3082491,10 гривень.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки підписаної генеральним директором та головним бухгалтером ТОВ «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» наданої ДП МА «Бориспіль» чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за березень 2020 року згідно договору № 80.1-14/1-30 від 09.09.2014 складає 22661897,09 гривень, на підставі чого позивачем за первісним позовом було оформлено рахунок-фактуру від 31.03.2020 № 897/383 та акт приймання-здачі від 31.03.2020 наданих послуг за березень 2020 року на суму 3070495,37 гривень.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Як вже встановлено судом укладений сторонами договір на відшкодування витрат № 80.1-14/1-30 за своїм змістом та сутністю відповідає категорії договорів про надання послуг.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач проти позову заперечував оскільки у відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 на усій території України з 12 березня по 03.04.2020 року установлено карантин, який згідно постанов Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641 було продовжено, при цьому згідно пп. 8 п. 2 постанови з 17.03.2020 по 22.05.2020 запроваджено заборону роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів.

Вказане, за доводами Товариства, свідчить про те, рахунки-фактури № 897/465 від 30.04.2020 та № 897/603 від 31.05.2020 та відповідні їм Акти наданих послуг є некоректними, адже 27 працівників Товариства у період з квітня по травень 2020 року фактично не знаходились у приміщенні магазину, розташованого в ДП МА «Бориспіль». А отже, ДП «МА «Бориспіль» не міг фактично надавати послуги працівникам ТОВ «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці за вищевказаний період.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що Товариство листами від 18.05.2020 № 266 та від 12.06.2020 № 309 повідомило підприємство про відмову від підписання Актів приймання-здачі наданих послуг за квітень та травень 2020 року відповідно. Відмову від підписання Актів Товариство мотивувало тим, що починаючи з 17.03.2020 та по травень 2020 року існували обставини, що унеможливлювали використання Товариством орендованого приміщення, а саме: у відповідності до пп. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 22 травня 2020 року запроваджено заборону роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів; на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 287-р від 14.03.2020, з 17.03.2020 закрито пункт пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення в МА «Бориспіль»; з 17.03.2020 доступ до пасажирського терміналу "D" за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль» обмежено Балансоутримувачем. Вказані обставини свідчать про те, що Балансоутримувач не міг надавати послуги за Договором № 80.1-14/1-29 орендареві, об`єм яких залежить від фактичного користування Орендарем (його працівниками) в квітні-травні 2020 року, та відповідно і неможливості користування орендарем у вказаний період майном.

У зв`язку з наведеним вище Товариство повідомило Підприємство про відмову від підписання Актів та просило провести перерахунок відображених у Актах наданих послуг за квітень та травень 2020 року, а саме: «Забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника - за місяць»; «Вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно - за місяць» та надати орендареві для сплати нові рахунки за надані послуги в цій частині разом з відповідними актами.

Факт надсилання вказаних листів на адресу Підприємства підтверджується відповідними описами вкладення від 18.05.2020 та від 12.06.2020.

При цьому будь-яких заперечень щодо підписання Акту наданих послуг від 31.03.2020 (підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна) за березень 2020 року на суму 3070495,37 гривень, Товариство не висловило.

Позивач у відповіді на відзив заперечив посилання відповідача на неможливість використання орендованих приміщень у період квітень-травень 2020 року, зазначаючи про те, що відповідач не повідомив позивача, як це передбачено умовами розділу 5 договору № 80.1-14/1-29, про настання форс-мажорних обставин та не надавав відповідного документу виданого ТПП України, який би підтверджував дію форс-мажору.

Стосовно вказаних заперечень, суд зазначає що загальновідомим є той факт, що у зв`язку з розповсюдженням коронавірусу COVID-19, постановою Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», із змінами та доповненнями, з 12.03.2020 на всій території України введено карантин та запроваджено низку заборон щодо роботи суб`єктів господарювання.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 287-р від 14.03.2020, з 17.03.2020 закрито пункт пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення в МА «Бориспіль» та, оскільки, працівники відповідача можуть дістатися орендованих приміщень лише через проходження через пункт пропуску через державний кордон, який було закрито, зазначені обставини в достатній мірі підтверджують, що з 17.03.2020 надання відповідачу послуг, що обліковуються в залежності від кількості працівників або кількості та можливості використання води для самостійного прибирання було неможливим та фактично не здійснювалося, що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині (щодо стягнення вартості послуг наданих в квітні-травні 2020 за забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці та за воду, використану для прибирання 1 кв.м. приміщення самостійно) на загальну суму 10748,16 гривень.

Для зазначених висновків суду неповідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин, в порядку, визначеному в договорі, жодного значення не має, адже відмова суду в цій частині ґрунтується на недоведеності позивачем самого факту надання зазначених послуг.

Поряд із цим, щодо відшкодування витрат на постачання теплової енергії у розмірі 1246,57 гривень, що включені позивачем до рахунку за квітень 2020, то, оскільки орендоване приміщення є вбудованим, опалення є централізованим, і, вірогідно, технічна можливість відключення від постачання тепла частини площі терміналу аеропорту відсутня, та оскільки відповідачем не спростовано, що такі послуги протягом квітня 2020 фактично надавалися, а також приймаючи до уваги, що такі послуги не пов`язані із безпосереднім доступом працівників відповідача до орендованих приміщень та фактичним функціонуванням магазину, тягар утримання орендованого приміщення в цій частині, цілком справедливо має бути покладено на відповідача.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що належною до стягнення та такою, що підлягає задоволенню є сума заборгованості у розмірі 3071742,94 гривень, а саме згідно Акту від 31.03.2020 у сумі 3070495,37 гривень та згідно Акту від 30.04.2020 у сумі 1247,57 гривень (послуги з постачання теплової енергії).

В задоволенні решти заявлених позовних вимог за надані Підприємством послуги, що відображені у Актах від 30.04.2020 та від 31.05.2020, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вбачає їх необґрунтованими.

Щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивачем за первісним позовом заявлено вимоги про стягнення з відповідача 170389,11 гривень пені, 37979,16 гривень 3% річних та 15365,72 гривень інфляційних втрат розрахованих за загальний період з 21.04.2020 по 17.09.2020.

Як вже встановлено судом підставною є вимога про стягнення з відповідача боргу у розмірі 3071742,94 гривень, тож базою для нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат є саме сума встановлена судом.

Пунктом 4.2. договору № 80.1-14/1-30 передбачено, що орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих Послуг, сплачувати Балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення дебіторської заборгованості за цим Договором.

Вказаний пункт договору узгоджується з положеннями ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», за змістом якого платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат на предмет правильності та обґрунтованості, з урахуванням встановлених судом обставин, судом встановлено, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат становлять 169994,64 гривень, 37883,78 гривень, 15354,98 гривень відповідно, відтак заявлені позивачем вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а вимоги позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

А саме суд приймає рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» на користь державного підприємства «Міжнародний аеропорт» «Бориспіль» 3071742,94 гривень основного боргу, 169994,64 гривень пені, 15354,98 гривень інфляційних втрат, 37883,78 гривень 3% річних та про відмову у задоволенні вимог за зустрічним позовом.

Згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає сума судового збору у розмірі 49424,65 гривень. Судові витрати за подання зустрічного позову суд відносить на ТОВ «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД».

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» (08343, Київська обл., Бориспільський район, с. Мартусівка, вул. Мойсеєва, буд. 70, код 36953886) на користь державного підприємства «Міжнародний аеропорт» «Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, код 20572,94 гривень основного боргу, 169994,64 гривень пені, 15354,98 гривень інфляційних втрат, 37883,78 гривень 3% річних та 49424,65 гривень судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. У задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 12.01.2021.

Суддя Р.М. Колесник