РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.12.2020Справа № 910/7899/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Юрковської В.О.,

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» (с. Орепи, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11764) до Приватного підприємства «БГФ-Агро» (вул. Кутузова, буд. 18/7, кімната 408, м. Київ, 01133) про стягнення 1982376,94 грн,

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

09.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла зазначена позовна заява та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд стягнути з Приватного підприємства «БГФ-Агро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» суму боргу у розмірі 1668928,50 грн за отриманий товар згідно договору № 31/07/18 від 31.07.2018, пеню у розмірі 146555,59 грн та штраф у розмірі 166892,85 грн за порушення умов проведення розрахунків за договором № 31/07/18 від 31.07.2018; стягнути з Приватного підприємства «БГФ-Агро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» судовий збір у розмірі 29735,64 грн.

Позовна заява мотивована неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №31/07/18 від 31.07.2018 в частині здійснення повної оплати за поставлену партію товару.

Ухвалою суду від 12.06.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

26.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у вказаній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.07.2020. Запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, запропоновано позивачу у строк не пізніше п`ять днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

23.07.2020 до суду від відповідача надійшли заява про зміну поштової адреси відповідача та клопотання про оголошення перерви у підготовчому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 10.09.2020.

20.08.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву спільно із заявою про поновлення пропущеного строку на подання відзиву та клопотанням про призначення комплексної судової технічної експертизи документів. Відзив мотивований тим, що в процесі зміни корпоративної структури підприємства, новому керівництву ПП «БГФ-АГРО» не було передано усіх первинних документів, на підставі яких велась фінансова звітність у попередні періоди. Позивачем не додано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження попередніх розрахунків між сторонами, які вочевидь мали місце, оскільки заявлена ТОВ «Агросоюз» сума основного боргу є меншою від суми накладної №3 від 11.12.2019. Також позивачем не надано до суду товарно-транспортні накладні, які б підтверджували факт поставки товарів за договором поставки №31/07/18 від 31.07.2018, а акт звірки взаєморозрахунків не підтверджує заявлену позивачем суму заборгованості. Документи внутрішнього обліку відповідача не містять записів про поставку зерна згідно з накладною №3 від 11.12.2019, що була складена на виконання умов договору поставки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, строк підготовчого провадження у справі № 910/7899/20 продовжено до 30 днів, підготовче засідання відкладено на 01.10.2020.

28.09.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує, що зміна власника або керівника підприємства, не є підставою відмовлятися від виконання своїх обов`язків, як і порушення кримінальних справ проти колишнього директора Приватного підприємства «БГФ-Агро» ОСОБА_1 , оскільки на теперішній час відсутній вирок суду, у зв`язку із чим вина ОСОБА_1 не підтверджується. Позивачем надані суду всі необхідні первинні документи, а відсутність товаро-транспортних накладних відбулось тому, що відповідач самостійно (своїм транспортом) здійснював вивіз товару. Між сторонами існували багаторічні господарські відносини, що підтверджується відповідними договорами та іншими документами.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О. підготовче засідання 01.10.2020 не відбулося, відкладено на 16.10.2020.

12.10.2020 до суду від позивача надійшла заява про перенесення судового засідання.

З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (COVID-19), у зв`язку із наявністю випадків захворювання, підготовче засідання у справі № 910/7899/20 відкладено на 30.10.2020.

30.10.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

30.10.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі № 910/7899/20 відкладено на 12.11.2020.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О. підготовче засідання відкладено на 26.11.2020.

26.11.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання у справі № 910/7899/20 відкладено на 03.12.2020.

03.12.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача Приватного підприємства «БГФ-АГРО» про призначення комплексної судової технічної експертизи документів у справі № 910/7899/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.12.2020.

21.12.2020 Приватне підприємство «БГФ-АГРО» подало до суду клопотання про повернення в підготовче провадження у справі та зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» про визнання відсутнім у ТОВ «Агросоюз» права вимоги з оплати товару за накладною №3 від 11.12.2019 до договору поставки №31/07/18 від 31.07.2018.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача № б/н від 21.12.2020 про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні, а також повернуто заявнику зустрічну позовну заяву.

У судове засідання 24.12.2020 з`явилися представникисторін, надалипояснення по справі.

В судовому засіданні 24.12.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Судом встановлено, що 31.07.2018 між ТОВ «Агросоюз» (далі - продавець, позивач) та ПП «БГФ-АГРО» (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №31/07/18 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Продавець зобов`язується передати покупцю наступний товар: пшениця 2, 3 клас. Загальна кількість товару складає 5000 т +-3%. Кількість товару, що поставляється в кожній конкретній партії вказується в накладних (п. п. 1.2, 1.3, 1.4 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору поставка товару здійснюється продавцем окремими партіями на умовах EXW, згідно правил Інкотермс-2010, транспортом покупця на склад останнього.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що ціна товару за 1 тону складається та прямо залежить від максимальної ціни, яка склалась на аграрному ринку України на момент розрахунку. Ціни за даним договором будуть складатись з врахуванням ПДВ (п.4.2 договору).

Згідно п. 5.1 договору покупець перераховує оплату за товар, в залежності від максимальної ринкової ціни, яка склалась на аграрному ринку України на момент розрахунку, на розрахунковий рахунок продавця, але в будь-якому випадку кінцева дата розрахунків за відпущений товар до 31.12.2019.

Пункт відвантаження: Житомирська область, Новоград-Волинський р-н, с. Орепи. Транспортування товару відбувається засобами покупця (п. п. 6.1, 6.2 договору).

Відповідно до п. 7.1 договору перехід права власності на товар відбувається з моменту отримання товару на складі продавця на підставі виписаної видаткової накладної. Зазначений товар знаходиться на відповідальному зберіганні на складах продавця до моменту відвантаження покупцю. Ціна за зберігання однієї тони товару включається до ціни реалізації зазначених видів товару (п. п. 7.1, 7.3, 7.4 договору).

Пунктом 8.1 договору сторони погодили, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання.

За вимогами п. 10.2 договору за невиконання або неналежне виконання умов договору покупець сплачує на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від уми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з п. 10.4 договору, в разі затримки оплати за відпущений товар, згідно умов, зазначених у п. 5.1 договору, більш ніж на 10 банківських днів, покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

На виконання умов вказаного договору позивач передав відповідачу обумовлений договором товар - пшеницю у кількості 300,600 тон, загальною вартістю з ПДВ - 1 683 360,00 грн., що підтверджується накладною № 3 від 11.12.2019, яка підписана представниками сторін та скріплена печатками товариств.

Крім того, між сторонами складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків з 01.01.2020 по 12.02.2020, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 12.02.2020 склала 1 668 928,50 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що вказана заборгованість відповідачем не погашена, а тому просить стягнути з Приватного підприємства «БГФ-Агро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» суму боргу у розмірі 1668928,50 грн за отриманий товар згідно договору № 31/07/18 від 31.07.2018, пеню у розмірі 146555,59 грн та штраф у розмірі 166892,85 грн за порушення умов проведення розрахунків за договором № 31/07/18 від 31.07.2018.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов`язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору позивач передав відповідачу обумовлений договором товар - пшеницю у кількості 300,600 тон, загальною вартістю з ПДВ - 1 683 360,00 грн., що підтверджується накладною № 3 від 11.12.2019, яка підписана представниками сторін та скріплена печатками товариств.

Вказана накладна відповідачем не спростована, підписана стороною відповідача без зауважень та застережень, скріплена печаткою відповідача.

Доводи відповідача, що в процесі зміни корпоративної структури підприємства, новому керівництву ПП «БГФ-АГРО» не було передано усіх первинних документів, на підставі яких велась фінансова звітність у попередні періоди, документи внутрішнього обліку відповідача не містять записів про поставку зерна згідно з накладною №3 від 11.12.2019, що була складена на виконання умов договору поставки, не спростовують доводів позивача про поставку вказаного товару, оскільки така підтверджується накладною № 3 від 11.12.2019, яка підписана представниками сторін та скріплена печатками товариств.

Крім того, матеріали справи містять інші накладні за інший період та платіжні доручення, відповідно до яких відповідач отримував товар та розраховувався за нього, що свідчить про виконання сторонами вказаного вище договору поставки.

Доводи відповідача, що позивачем не надано до суду товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт поставки товарів за договором поставки №31/07/18 від 31.07.2018, спростовуються умовами самого договору, відповідно до п. 3.1 якого поставка товару здійснюється продавцем окремими партіями на умовах EXW, згідно правил Інкотермс-2010, транспортом покупця на склад останнього. Транспортування товару відбувається засобами покупця (п. 6.2 договору).

Зміна власника або керівника підприємства, не є підставою для відмови від виконання своїх обов`язків, як і порушення кримінальних справ проти колишнього директора Приватного підприємства «БГФ-Агро» ОСОБА_1., оскільки на теперішній час відсутній вирок суду, у зв`язку із чим вина ОСОБА_1 не підтверджується.

Згідно п. 5.1 договору покупець перераховує оплату за товар, в залежності від максимальної ринкової ціни, яка склалась на аграрному ринку України на момент розрахунку, на розрахунковий рахунок продавця, але в будь-якому випадку кінцева дата розрахунків за відпущений товар до 31.12.2019.

Доказів виконання відповідачем свого зобов`язання щодо повної оплати товару суду не надано.

Крім того, між сторонами складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків з 01.01.2020 по 12.02.2020, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 12.02.2020 склала 1 668 928,50 грн.

Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

У постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18 зроблено висновок, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частина перша статті 11 ЦК України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено строки проведення оплати за поставлений товар у зв`язку з чим позивачем правомірно заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 1 668 928,50 грн в якості оплати за поставлений товар.

Позивачем також нараховано та заявлено до сплати відповідачу пеню у розмірі 146 555,59 грн та штраф у розмірі 166 892,85 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки, які не можна ототожнювати.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

За вимогами п. 10.2 договору за невиконання або неналежне виконання умов договору покупець сплачує на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від уми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з п. 10.4 договору, в разі затримки оплати за відпущений товар, згідно умов, зазначених у п. 5.1 договору, більш ніж на 10 банківських днів, покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності відповідно до умов пунктів 10.2, 10.4 договору.

Судом перевірено розрахунки позивача, встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «БГФ-Агро» (01133, м. Київ, вул. Кутузова, буд. 18/7, кімната 408, код 30525636) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросоюз» (11764, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Орепи, код 31191922) заборгованість у розмірі 1 668 928 (один мільйон шістсот шістдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн. 50 коп., пеню у розмірі 146 555 (сто сорок шість тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 59 коп., штраф у розмірі 166 892 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн 85 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 29 735 (двадцять дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн. 64 коп.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 4 Розділу X «Прикінцеві положення» та п.п.17.5 п.17 Розділу ХІПерехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 04.01.2021.

Суддя В.О.Демидов