ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1008/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - КП "Харківводоканал", м. Харків
до Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко", місто Харків
про розірвання договору оренди землі, усунення перешкод, зобов`язання повернути земельну ділянку
за участю представників:

позивача - Ворожбянов А.М., довіреність № 08-21/4475/2-19 від 27.12.19р.;

відповідача - Капинос А.Д., довіреність № б/н від 10.07.19р.;

третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (м. Харків) звернулась до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить:

- розірвати договір оренди землі, укладений 14.09.2004 між Харківською міською радою та акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко" (вул. Сумська, 70, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код юридичної особи 22649344), зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга № 4) від 14 вересня 2004 року за № 66166/04;

- усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою територіальної громади м. Харкова площею 0,6157 га (кадастровий номер :09:001:0044) по вул. Районній у м. Харкові, яка використовується приватним акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко" (вул. Сумська, буд. 70, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код 22649344) шляхом демонтажу об`єктів торговельного призначення з навісами.

- зобов`язати приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК ТА Ко" (вул. Сумська, 70, м. Харків, 61002, ідентифікаційний код юридичної особи 22649344) повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради земельну ділянку загальною площею 0,6157 га (кадастровий номер :09:001:0044) по вул. Районній у місті Харкові з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 07.04.20р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "30" квітня 2020 р. о 10:00 год. Залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - КП "Харківводоканал". Продовжено відповідачу строк подання відзиву на строк дії карантину.

26.05.20р. від 3-ї особи надійшли письмові пояснення по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

01.06.20р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який долучено судом до матеріалів справи.

01.06.20р. від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі до набрання законної сили рішенням по адміністративній справі №520/6398/2020.

Ухвалою суду від 04.06.20р. продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до "06" липня 2020 р.

Ухвалою суду від 22.06.20р. задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" про зупинення провадження по справі. Провадження у справі 922/1008/20 зупинено до набрання законної сили рішенням по адміністративній справі №520/6398/2020.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.10.20р. ухвалу Господарського суду Харківської області від 22.06.2020 у справі №922/1008/20 скасовано. Справу №922/1008/20 передано до Господарського суду Харківської області для продовження розгляду.

04.11.20р. справа №922/1008/20 надійшла до господарського суду Харківської області.

Ухвалою суду від 09.11.20р. підготовче засідання призначено на "19" листопада 2020 р. о 10:30 год.

12.11.20р. від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив.

19.11.20р. протокольною ухвалу суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 02 грудня 2020 року. о 14:30 год.

В судовому засіданні 02.12.20р. на підставі ч.2 ст. 216 ГПК України оголошено протокольну ухвалу про перерву до 08 грудня 2020 року о 12:00 год.

В судовому засіданні 08.12.20р. на підставі ч.2 ст. 216 ГПК України оголошено протокольну ухвалу про перерву до 10 грудня 2020 року о 14:30 год.

10.12.20р. від 3-ї особи надійшли письмові пояснення по справі.

10.12.20р. від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 10.12.20р. на підставі ч.2 ст. 216 ГПК України оголошено протокольну ухвалу про перерву до 14.12.2020 о 12:30 год.

14.12.20р. від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 14.12.20р. на підставі ч.2 ст. 216 ГПК України оголошено протокольну ухвалу про перерву до 17.12.2020 року о 14:00 год.

17.12.20р. від 3-ї особи надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 17.12.20р. на підставі ч.2 ст. 216 ГПК України оголошено протокольну ухвалу про перерву до 18 грудня 2020 року до 14:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 18.12.20р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.12.20р. проти позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник 3-ї особи в судове засідання 18.12.20р. не з`явився.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Рішенням Харківської міської ради від 23.06.2004 №105/04 АТ "Концерн АВЕК та Ко" надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,6157 га по вул. Районній у м. Харкові для будівництва торговельного майданчику лоточної торгівлі (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) строком до 01.07.2006 та для подальшої експлуатації строком до 01.07.2029.

На підставі вказаного рішення між Харківською міською радою та АТ "Концерн АВЕК та Ко" укладено договір оренди землі від 14.09.2004 № 66166/04 (далі- договір).

У відповідності до п. 1 Договору орендодавець на підставі рішенні ХХІІ сесії Харківської міської ради XXIV скликання 23.06.2004 року №105/04 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів" надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться в місті Харкові по вулиці Районна.

Пунктом 2 договору сторони передбачили, що в оренду передається земельна ділянка запальною площею 0,6157 га, у тому числі: ріллі ----- га, багаторічних насаджень ---- га, пасовищ --- га, лісів ---- га, під забудовою --- га, інших угідь 0,6157 га.

Відповідно до пунктів 3 та 4 договору на земельній ділянці не знаходяться об`єкти нерухомого майна.

Пунктом 5 договору сторони передбачили нормативно грошову оцінку на період будівництва та експлуатації.

У відповідності до положень п. 6 договору недоліків, які б могли перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки за цільовим призначенням не виявлено.

Пунктом 7 Договору передбачено інші особливості об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини, а саме:

- у випадку, якщо об`єкт не буде зданий в експлуатацію у встановлені в рішенні строки;

- якщо не будуть отримані дозволи на виконання будівельних робіт, - то зазначене рішення втрачає чинність і договір оренди земельної ділянки підлягає розірванню у встановленому порядку.

Договір укладено строком:

- на будівництво до 01.07.2006 року (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації),

- на експлуатацію до 01.07.2029 року.

Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше між за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. (п. 8 договору)

Відповідно до п. 15 договору земельна ділянка передається в оренду для будівництва торговельного майданчику лоточної торгівлі (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та подальшої експлуатації.

Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови. (п. 16 договору)

У відповідності до п. 17 договору умови збереження стану об`єкта оренди - забороняється самовільна забудова земельної ділянки.

Пунктами 26, 27 договору передбачено, що на орендовану земельну ділянку площею 0,3319 га встановлено обмеження - санітарно-захисні зони інженерно-технічних споруд і комунікацій. Передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю ділянку.

Серед прав орендаря, які передбачені пунктом 30 Договору, зокрема є:

- самостійне господарювання на землі з дотриманням умов договору оренди землі (підпункт-"а"); за письмовою згодою орендодавця зводити у встановленому законодавством порядку житлові, виробничі, торгівельні, культурно-побутові та інші будинки та споруди і закладати багаторічні насадження.

Пунктом 31 договору передбачені обов`язки орендаря. Так, зокрема, орендар зобов`язаний:

- виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі (підпункт-"в");

- використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до договору (підп.-"д");

- дотримуватися правил добросусідства, державних норм і правил, проектних рішень, правил забудови міста Харкова, чинного законодавства України (підп.-"е");

- дотримуватися санітарних і протипожежних норм, забезпечити зберігання інженерних комунікацій і споруд, що знаходяться на орендованій земельній ділянці та під її поверхнею (підп.-"ж");

- при передачі земельної ділянки орендарю до підписання акту прийому-передачі привести земельну ділянку у придатний для подальшого використаний стан, у тому числі усунути недоліки, вказані орендодавцем. Приведення земельної ділянки у придатний стан включає в себе благоустрій території та інші дії за необхідністю, при цьому за орендарем залишається право власності на всі будівлі, які будуть збудовані да ділянці у відповідності до вимог чинного законодавства України (підп.-"з").

За умовами п. 38 договору оренди дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

а) взаємною згодою сторін;

б) рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та в наслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

14.09.2004 року між сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки.

ДП "Центр державного земельного кадастру" 09.12.2004 зареєстрував земельну ділянку площею 0,6157 га по вул. Районній у місті Харкові (зареєстрована з кадастровим номером :09:001:0044).

25 лютого 2009 року Харківською міською радою було прийнято рішення №32/09 "Про внесення змін до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 року №41/08 "Про затвердження "Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові".

Відповідно до вищевказаного рішення, з метою удосконалення порядку розрахунку розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди земельних ділянок, орендодавцем, на підставі наданих повноважень, виступає Харківська міська рада, прийнято рішення про внесення змін до п. 4.1. додатку до рішення доповнивши його пунктом 14, відповідно до якого ставка орендної плати за землю комунальної власності становила 3% для організації ринкової торгівлі (ринки, торговельні майданчики, торговельно-побутові комплекси).

26 квітня 2010 року на адресу відповідача надійшло попередження від 19 квітня 2010 року №4007/0/84-10, відповідно до якого Харківська міська рада повідомила про необхідність укладення додаткової угоди до спірного договору оренди.

11 червня 2010 року між Харківською міською радою та АТ "Концерн АВЕК та Ко" на підставі Рішення Харківської міської ради від 25 лютого 2009 року №32/09 "Про внесення змін до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 року №41/8 "Про затвердження "Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові" було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 14 вересня 2004 року №66166/04 (надалі - додаткова угода від 11.06.2010), якою внесено зміни до пунктів 5 та 9 договору, стосовно розміру орендної плати за земельну ділянку.

До договору оренди землі від 14.09.2004 № 66166/04 укладена додаткова угода від 30.04.2014 щодо зміни розміру орендної плати.

Згідно інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (далі - Інспекція) в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація щодо об`єктів розташованих на земельній ділянці по вул. Районній у м. Харкові, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2020 № 205747775 право власності на об`єкти нерухомого майна по вул. Районній у м. Харкові не зареєстроване.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2020 № 205748184 право власності на будь-які будівлі на земельній ділянці по вул. Районній у м. Харкові, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044 не зареєстроване.

25.02.20р. представниками Комунального підприємства "Харківводоканал" Комплексу "Харківводовідведення": начальник РЕД Київського району (Ричко В.С.), начальник АДС (Загоруйко О.О.), бр. слюсарів АВР АДС (Безрук С.В.) складено Акт про те, що 25.02.2020 на території ТЦ "Барабашово" за адресою: вул. Академіка Павлова, 165, у зв`язку з аварією на водопровідній мережі, виконувалися роботи по обстеженню каналізаційного колектору з метою виявлення можливих витоків. В результаті обстеження встановлено, що безпосередньо на оглядових каналізаційних колодязях на колекторі 600мм, 800мм розташовані торгівельні павільйони, у зв`язку з чим обстеження дільниці каналізаційного колектора на предмет виявлення витоків на мережах водопостачання не виявилося можливим (а.с. № 56 том 1).

27.02.20р. КП "Харківводоканал" направлено лист директору Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Калині О.Л. про те, що "22.02.2020 о 06 год. 40 хв. до служби 15-62 надійшла заявка (а.с. 50-55 том 1) про відсутність холодного водопостачання за адресою: в-д Загородний, 43. З метою встановлення причин відсутності водопостачання споживачам частини Московського району, за результатами обстеження стану водопровідних мереж, які розташовані на території торгового центру Барабашово, у КП Харківводоканал виникла необхідність проведення обстеження каналізаційного колектору, який також розташований на вказаній території, з причин можливого прихованого витікання холодної води безпосередньо у вказаний колектор. Але провести обстеження каналізаційного колектору (кадастровий №63101366:00:09:001:0044 земельної ділянки), для встановлення місця аварійної ситуації на водопровідних мережах, не виявилось можливим з причин відсутності доступу до каналізаційних колодязів, так як безпосередньо на каналізаційному колекторі знаходяться 2 торгівельні павільони. Тобто, вказані об`єкти розташовані в межах території охоронних зон підземних інженерних мереж, що заборонено нормами чинного законодавства України."

На підставі викладених в даному листі обставин справи із зазначенням порушених норм законодавства, КП "Харківводоканал" просило звернутись до суду з відповідним позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів, які розташовані на каналізаційному колекторі в межах земельної ділянки кадастровий № 63101366:00:09:001:0044.

05.03.20р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (далі - Інспекція) видано Направлення №227-н для проведення планового (позапланового) заходу.

Так у відповідності до Направлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 "Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю" направляються: головні спеціалісти сектору інспекційної роботи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Шишкін Сергій Юрійович та Світличний Євгеній Вячеславович для здійснення позапланової перевірки "Об`єкт будівництва по вул. Районній у м. Харкові (кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044)" щодо дотримання суб`єктом містобудування Приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на підставі наказу (розпорядження) Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради № 1 від 02.01.2019, № 95 від 04.03.2020 та листа комунального підприємства "Харківводоканал" від 27.02.2020 № 01-01-23/1087-20 (вх. № 3244/0/39-20 від 27.02.2020).

Листом від 10.03.2020 р. №693/0/250-20 повідомлено ПРАТ "Концерн АВЕК та Ко" про те, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 № 553 на підставі листа Комунального підприємства "Харківводоканал" від 27.02.2020 № 01-01-23/1087-20 щодо розміщення павільйону на каналізаційному колекторі, згідно направлення для проведення позапланового заходу від 05.03.2020 № 227-Н в термін з 11.03.2020 по 24.03.2020 проводиться позапланова перевірка дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єкті: "Об`єкт будівництва по вул. Районній у місті Харкові (кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044)". Для розгляду питання проведення будівельних робіт за вищевказаною адресою та вжиття заходів згідно з компетенцією Інспекції, замовнику (власнику) та особам, що мають відношення до об`єкта будівництва за адресою: м. Харків, вул. Районна (кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044, в термін до 24.03.2020 запропоновано прибути до Інспекції (м. Харків, пров. Соборний, 1, кімната № 202) з документами, що посвідчують особу та документами, на підставі яких здійснюються будівельні роботи (документи, що посвічують право власності або інші речові права на майно, технічний паспорт, проект, тощо).

У той же час даним листом проінформовано ПРАТ "Концерн АВЕК та Ко" про те, що виїзд на зазначений об`єкт представниками Інспекції буде здійснено 17.03.2020 об 14-00 годині та ПРАТ "Концерн АВЕК та Ко" необхідно виділити уповноважену особу, надати доступ до об`єкту, представити проектну та правовстановлюючу документацію.

31.03.20р. заступником начальника відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Бойченком Вадимом Івановичем під час здійснення у порядку ст. 189 Земельного кодексу України заходів самоврядного контролю за використанням земель проведено обстеження земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Районна (кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044) за результатами якого складено відповідний акт.

В даному акті зазначається про те, що проведеним на місцевості обстеженням земельної ділянки встановлено: земельна ділянка (кадастровий номер :09:001:0044) по вул. Районній у місті Харкові площею 0,6157 га використовується для експлуатації та обслуговування об`єктів торговельного призначення з навісами, які частково розміщені в межах вищезазначеної земельної ділянки та які розташовані у санітарно-захисній зоні інженерно-технічних споруд і комунікацій. Один об`єкт торгівельного призначення розташований на каналізаційному колодязі (споруда № 1 на схемі) (а.с. № 67 том 1).

Листом від 02.04.20р. №553 ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" повідомило Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про те, що Лист Інспекції з Направленням надійшов на адресу ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" лише 30.03.2020 року, останнє не було належним чином повідомлено про здійснення вищевказаних заходів державного архітектурно-будівельного контролю.

Так, позивач у позові вказує про те, що відповідачем не виконана умова встановлена пунктом 8 договору щодо будівництва до 01.07.2006 торговельного майданчику лоточної торгівлі на земельній ділянці площею 0,6157 га по вул. Районній у м. Харкові АТ "Концерн АВЕК та Ко".

Також, позивач вказує у позовній заяві про те, що не виконані умови встановлені підпунктами -в) та -ж) пункту 31 договору, а саме здійснено будівництво в межах санітарно-захисних зон інженерно-технічних споруд та комунікацій.

Крім того, позивач у позові наполягає, що порушено пункт 17 договору в частині заборони самовільної забудови орендованої земельної ділянки.

Зокрема, позивач звертає увагу на те, що відповідач, у разі розірвання договору оренди землі у судовому порядку та усунення перешкод у користуванні Харківською міською радою спірною земельною ділянкою шляхом демонтажу споруд, зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку із приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та третьою особою, викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 83 Земельного Кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. За приписами пунктів "а" та "в" статті 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Положеннями ст. 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є:

- об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

- дата укладення та строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Положеннями статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" регламентовані права та обов`язки орендодавця та орендаря. Орендодавець має право вимагати від орендаря (ч.1 ст.24 ЗУ "Про оренду землі"):

- використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди;

- дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил;

- дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються;

- своєчасного внесення орендної плати.

Орендар земельної ділянки має право (ч.1 ст. 25 ЗУ "Про оренду землі"):

- самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі;

- за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження;

- отримувати продукцію і доходи;

- здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.

Орендар земельної ділянки зобов`язаний (ч.2 ст. 25 ЗУ "Про оренду землі"):

- приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди;

- виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі;

- дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення;

- у п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному податковому органу.

Положеннями статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У розумінні наведених положень земельного законодавства дострокове розірвання договору оренди можливе виключно за згодою або на вимогу однієї зі сторін договору за рішенням суду у випадках, передбачених законом або договором.

Частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. Аналогічні положення наведено у частині першій статті 188 Господарського кодексу України, відповідно до якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно із частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За твердженнями позивача підставами розірвання договору є істотні порушення відповідачем умов цього договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, встановлених зазначеною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дає змоги потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №905/799/18.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

На підставі статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) визначені істотні умови договору оренди землі, а саме: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Частиною 3 цієї статті було передбачено, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Відповідно до ст. 12, 83 ЗК України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.03.2020 № 205748184 земельна ділянка площею 0,6157 га по вулиці Районній у місті Харкові з кадастровим номером :09:001:0044 перебуває в комунальній власності.

Так, на підставі рішення Харківської міської ради від 23.06.2004 №105/04 сторонами по справі підписано договір оренди землі від 14.09.2004 № 66166/04, який укладено строком: на будівництво до 01.07.2006 року (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації), на експлуатацію до 01.07.2029 року. (п. 8 договору)

Як вбачається з матеріалів справи, згідно інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (далі - Інспекція) в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація щодо об`єктів розташованих на земельній ділянці по вул. Районній у місті Харкові, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2020 № 205747775 право власності на об`єкти нерухомого майна по вул. Районній у місті Харкові не зареєстроване.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2020 № 205748184 право власності на будь-які будівлі на земельній ділянці по вул. Районній у м. Харкові, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044 не зареєстроване.

Укладаючи договір оренди, Харківська міська рада розраховувала, що ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" буде використовувати земельну ділянку для будівництва торговельного майданчика лоточної торгівлі, однак товариство не приступило до виконання умов використання даної земельної ділянки у межах передбаченої договором мети (не розпочало будівництво) в строки, встановлені договором оренди землі.

При цьому, у даному випадку, таке істотне порушення умов договору щодо використання земельних ділянок, а саме нездійснення забудови, свідчить про позбавлення орендодавця того, на що він розраховував при укладенні договору оренди землі.

Пунктом 7 договору передбачено інші особливості об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини - у випадку нездачі об`єкту до експлуатації у встановлені в рішенні строки, а також неотримання дозволів на виконання будівельних робіт зазначене рішення втрачає чинність і договір оренди земельної ділянки підлягає розірванню у встановленому порядку.

Зважаючи на вищевикладене, на підставі комплексної оцінки доказів та обставин справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині розірвання договору оренди землі від 14.09.2004 року №66166/04 з підстав невиконання в 8 договору.

Аналогічні висновки викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №905/799/18.

Заперечуючи проти даної підстави, відповідач вказує про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду про розірвання договору з тих підстав, що позивачем не виконано пункт 8 договору.

У відповіді на відзив позивач вказує про те, що проведеним 31.03.2020 на місцевості оглядом встановлено, що земельна ділянка (кадастровий номер :09:001:0044) по вул. Районній у місті Харкові площею 0,6157 га використовується для експлуатації та обслуговування об`єктів торговельного призначення з навісами, які частково розміщені в межах вищезазначеної земельної ділянки.

Таким чином, за твердженнями позивача, Харківська міська рада довідалася про порушення відповідачем пункту 8-го договору лише 31.03.2020р.

Відповідно до статті 256, частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми (статті 261 Цивільного кодексу України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності суду слід з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.

Нормами цивільного законодавства не передбачено таке поняття, як триваюче правопорушення, у той час як позовна давність визначена як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. (Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18.12.2018 у справі №904/10591/17).

У частині 5 статті 261 Цивільного кодексу України законодавець визначив спеціальне правило, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, для обчислення строку позовної давності до позовних вимог, які стосуються порушення виконання зобов`язань з визначеним строком підлягає застосуванню норма, закріплена у частині 5 статті 261 Цивільного кодексу України.

Проте, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що принаймні з 31 січня 2017 року позивачу було достеменно відомо про відсутність зареєстрованого права власності на об`єкти, нерухомого майна по вул. Районній у місті Харкові, оскільки актом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради №46/69-А перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 01.02.2017 року встановлено наступне: "Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.01.2017 року №79286640 право власності на будь-які будівлі на земельній ділянці по вул. Районній у місті Харкові відсутнє (кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044)."

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Наведений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.03.2018 у справі № 910/24512/16.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, суд може визнати поважними причини пропуску строку позовної давності і в цьому разі порушене право підлягає захисту. При цьому варто враховувати, що поважними можуть бути визнані причини, існування яких об`єктивно унеможливлювало звернення особи до суду у межах встановленого строку позовної давності, що має бути належним чином обґрунтовано та доведено (аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09.06.2020 у справі №910/1088/13).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Одним з елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms"). Згідно з цим принципом "кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента". Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні. Однак цілком очевидно, що перш ніж подавати докази і пояснення в судовому провадженні, необхідно мати змогу ініціювати порушення такого провадження. Тому ЄСПЛ визнає принцип "рівної зброї" не додержаним, зокрема, і в тих випадках, коли до протилежних сторін спору застосовуються необґрунтовано різні строки позовної давності.

Показовою у цьому контексті є справа "Дачія С. Р. Л. проти Молдови" ("Dacia S.R.L. v. Moldova", заява № 3052/04, пункти 76, 77), в якій ЄСПЛ зазначив, що звільнення державних організацій у випадках, коли вони позиваються про повернення державного майна, від обов`язку додержуватися установлених строків давності, котрі б перешкодили розгляду позовів, вчинюваних приватними особами чи компаніями, потенційно може призводити до руйнування багатьох правовідносин, заснованих на існуючому стані речей, і надає дискримінаційну перевагу державі без будь-якої переконливої підстави. За відсутності переконливих аргументів щодо зазначених прав змінювання правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або які повинні були б стати остаточними, якби строк позовної давності було застосовано без дискримінації на користь держави, є несумісним із принципом правової визначеності та порушує пункт 1 статті 6 Конвенції.

Крім того слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatismutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovaandPine v. theCzechRepublic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивачем не заявлялось клопотання про поновлення строку позовної давності та наголошувалось на тому, що позивачем такий строк не пропущено, господарський суд дійшов висновку, що ПРАТ "Концерн АВЕК та Ко" порушило умови спірного договору оренди землі від 14.09.04 року, проте сплив строку позовної давності являється підставою для відмови у задоволенні частини заявлених позовних вимог, а саме в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору з підстав порушення відповідачем пункту 8 договору (перша підстава звернення до суду).

Пунктами 26, 27 договору передбачено, що на орендовану земельну ділянку площею 0,3319 га встановлено обмеження - санітарно-захисні зони інженерно-технічних споруд і комунікацій.

Передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю ділянку.

Положеннями пункту 31 договору передбачені обов`язки орендаря.

Так, зокрема, орендар зобов`язаний: виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі (підп."в"); використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до договору (підп."д"); дотримуватися правил добросусідства, державних норм і правил, проектних рішень, правил забудови міста Харкова, чинного законодавства України (підп."е"); дотримуватися санітарних і протипожежних норм, забезпечити зберігання інженерних комунікацій і споруд, що знаходяться на орендованій земельній ділянці та під її поверхнею (підп."ж"); при передачі земельної ділянки орендарю до підписанні акту прийому-передачі привести земельну ділянку у придатний для подальшого використаний стан, у тому числі усунути недоліки, вказані орендодавцем. Приведення земельної ділянки у придатний стан включає в себе благоустрій території та інші дії за необхідністю, при цьому за орендарем залишається право власності на всі будівлі, які будуть збудовані да ділянці у відповідності до вимог чинного законодавства України (підп."з").

У відповідності до ст.73 ЗК України до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.

У відповідності до положень ст.ст. 112-114 Земельного Кодексу України охоронні зони створюються:

а) навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів;

б) уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Зони санітарної охорони створюються навколо об`єктів, де є підземні та відкриті джерела водопостачання, водозабірні та водоочисні споруди, водоводи, об`єкти оздоровчого призначення та інші, для їх санітарно-епідеміологічної захищеності.

У межах зон санітарної охорони забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об`єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені.

Правовий режим земель зон санітарної охорони визначається законодавством України.

Санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови.

У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

Правовий режим земель санітарно-захисних зон визначається законодавством України.

Відповідно до ст. ст. 3, 16 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

В розділі 1 Основних засад (стратегії) державної екологічної політики України на період до 2030 року, затверджених Законом України від 28 лютого 2019 року № 2697-VІІІ зазначається: з урахуванням фізичного та морального зношення основних фондів у всіх галузях національної економіки, на території України зберігається високий ризик виникнення надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру. Основними причинами виникнення техногенних аварій і катастроф та посилення негативного впливу внаслідок виникнення надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру в Україні є: застарілість основних фондів, зокрема природоохоронного призначення, великий обсяг транспортування, зберігання і використання небезпечних речовин, аварійний стан значної частини мереж комунального господарства.

Каналізація є системою житлово-комунального господарства, яка забезпечує екологічну безпеку технічного та господарського-питного водокористування міста. Але в той же час, споруди водовідведення є і великомасштабними технічними об`єктами, які чинять інтенсивне техногенне навантаження на навколишнє природне середовище, навіть при роботі каналізаційних мереж в безаварійному режимі, експлуатація каналізаційних мереж створює екологічну напруженість, обумовлену утворенням токсичних газоподібних сполук (сірководню, меркаптану, діоксиду сірки, оксиду вуглецю, діоксиду вуглецю, метану, оксидів азоту, аміаку та ін.). Ці сполуки виділяються в атмосферу підсклепеневого простору а потім через відкриті люки каналізаційних шахт і колодязів в атмосферу міського середовища. Особливу екологічну небезпеку за кратністю перевищення ГДК (газодопустимих концентрацій) в газоподібних викидах з каналізаційних мереж створює сірководень.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт", Комунальне підприємство "Харківводоканал" (далі КП "Харківводоканал") є суб`єктом трубопровідного транспорту, що обслуговує промислові трубопроводи - водопровідні, каналізаційні мережі та розподільчі трубопроводи водопостачання.

Відповідно до Статуту КП "Харківводоканал" володіє, користується та розпоряджається належним йому майном, а також перевіряє роботу водопровідних та каналізаційних систем, споруд та устаткування. Згідно з технічними нормами підприємство здійснює зовнішній і внутрішній (технічний) огляди мережі і споруд на ній: напірних і самоплинних трубопроводів (колекторів), аварійних випусків, естакад і водопропускних труб під каналізаційними трубопроводами, що передбачено п. 12.2.1 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995 за № 30 (далі - Правила № 30).

На території ТЦ Барабашово проходять підземні водопровідні мережі діаметром 1400 мм - 500мм та інженерні мережі водовідведення діаметром Д=500-1000 мм, які експлуатуються КП "Харківводоканал" для забезпечення населення та об`єктів соціальної інфраструктури частини Салтівського мікрорайону м. Харкова послугами водопостачання та водовідведення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 25.02.20р. представниками Комунального підприємства "Харківводоканал" Комплексу "Харківводовідведення": начальник РЕД Київського району (Ричко В.С.), начальник АДС (Загоруйко О.О.), бр. слюсарів АВР АДС (Безрук С.В.) складено Акт про те, що 25.02.2020 на території ТЦ "Барабашово" за адресою: вул. Академіка Павлова, 165, у зв`язку з аварією на водопровідній мережі, виконувалися роботи по обстеженню каналізаційного колектору з метою виявлення можливих витоків.

В результаті обстеження встановлено, що безпосередньо на оглядових каналізаційних колодязях на колекторі 600мм, 800мм розташовані торгівельні павільйони, у зв`язку з чим обстеження дільниці каналізаційного колектора на предмет виявлення витоків на мережах водопостачання не виявилося можливим.

Разом з цим, представник відповідача заперечував про застосування цього доказу у зв`язку із тим, що на його думку обстеження проводилось на іншій земельній ділянці по вул. Академіка Павлова, 165 тоді, як спірна земельна ділянка має адресу: вул. Районна.

З пояснень третьої особи вбачається, що адреса: вул. Академіка Павлова, 165 де наявні несправності мереж водопостачання та водовідведення, зазначена в акті від 25.02.2020 була записана з заявки мешканців міста Харкова.

Працівники КП "Харківводоканал" не встановлюють межі, площу, адресу та координати земельної ділянки, а лише користуються наявними у КП "Харківводоканал" схемами розташування мереж водопостачання та водовідведення розташування колекторів на території м. Харкова.

Разом з цим, до акту від 25.02.2020 долучена схема розташування обстежуваного колектору та колодязів на яких розташовані об`єкти торгівельного призначення.

Порівнявши схему надану КП "Харківводоканал" та схему наявну в акті обстеження земельної ділянки наданою Харківською міською радою, суд приходить до висновку, що колодязі та частина колектора, які обстежували працівники КП "Харківводоканал" розташовані на земельній ділянці по вул. Районній у м. Харкові, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044.

Враховуючи викладене, доводи відповідача, з цього питання не знайшли свого підтвердження та не спростовані відповідними доказами.

27.02.20р. КП "Харківводоканал" направлено лист директору Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Калині О.Л. про те, що "22.02.2020 о 06 год. 40 хв. до служби 15-62 надійшла заявка (а.с. № 50-55 том 1) про відсутність холодного водопостачання за адресою: в-д Загородний, 43. З метою встановлення причин відсутності водопостачання споживачам частини Московського району, за результатами обстеження стану водопровідних мереж, які розташовані на території торгового центру "Барабашово", у КП "Харківводоканал" виникла необхідність проведення обстеження каналізаційного колектору, який також розташований на вказаній території, з причин можливого прихованого витікання холодної води безпосередньо у вказаний колектор. Але провести обстеження каналізаційного колектору (кадастровий №63101366:00:09:001:0044 земельної ділянки), для встановлення місця аварійної ситуації на водопровідних мережах, не виявилось можливим з причин відсутності доступу.

На підставі викладених в даному листі обставин справи із зазначенням порушених норм законодавства, КП "Харківводоканал" просило звернутись до суду з відповідним позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів, які розташовані на каналізаційному колекторі в межах земельної ділянки кадастровий № 63101366:00:09:001:0044.

31.03.20р. заступником начальника відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Бойченком Вадимом Івановичем під час здійснення у порядку ст. 189 Земельного кодексу України заходів самоврядного контролю за використанням земель проведено обстеження земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Районна (кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044) за результатами якого складено відповідний акт. В даному акті зазначається про те, що проведеним на місцевості обстеженням земельної ділянки встановлено: земельна ділянка (кадастровий номер :09:001:0044) по вул. Районній у м. Харкові площею 0,6157 га використовується для експлуатації та обслуговування об`єктів торговельного призначення з навісами, які частково розміщені в межах вищезазначеної земельної ділянки та які розташовані у санітарно-захисній зоні інженерно-технічних споруд і комунікацій. Один об`єкт торгівельного призначення розташований на каналізаційному колодязі (споруда № 1 на схемі) (а.с. № 67 том 1).

Підсумовуючи вищенаведене, в межах території охоронних зон підземних інженерних мереж розташований незареєстрований об`єкт торгівельного призначення, який перешкоджає доступу до каналізаційного колодязя.

Згідно з вищевказаними правилами № 30, - КП "Харківводоканал" зобов`язане здійснювати технічне обслуговування каналізаційної мережі, що передбачає зовнішній і внутрішній (технічні) огляди мереж та перевірку зовнішнього стану колодязів, наявність кришок, цілісність люків, кришок, горловин, скоб і драбин шляхом відчинення кришок колодязів з їх очищенням; ступінь наповнення труб, наявність підпору (затоплень), засмічень та інших порушень, які видно з поверхні землі; присутність газів у колодязях (за показаннями приладів або за запахом); наявність просідання ґрунту на трасі ліній або поблизу колодязів; наявність завалів на трасі мережі і на колодязях, розриття по трасі, а також недозволених робіт з улаштування приєднань до мережі; наявність скиду поверхневих або інших вод до каналізаційної мережі.

Можливість здійснення технічного обслуговування каналізаційних мереж забезпечується нормами права, які забороняють здійснювати будівництво на вказаних мережах, у тому числі й в охоронних зонах.

Відтак, згідно з ч.2 ст.73, ст. 112 Земельного кодексу України, ст. 11 Закону України "Про трубопровідний транспорт" уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони, які створюються для забезпечення нормальних умов експлуатації цих об`єктів, а також попередження негативного впливу на людей.

Водночас, пунктом 15.5. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - правила 190), встановлено, що не дозволяється самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою.

Законом України "Про державні будівельні норми" встановлено, що застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов`язковим для всіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять будівельну, містобудівну діяльність. Отже, відповідно до ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", мінімальна відстань від фундаментів будівель і споруд для напірної каналізації 5м, для самопливної - 3м.

Розташування на водопровідних та каналізаційних мережах будь-яких об`єктів, є таким що суперечить чинному законодавству, державним будівельним нормам та правилам.

Відповідач, заперечуючи проти здійснення будівництва в межах санітарно-захисної зони інженерно-технічних споруд, не надав суду в обґрунтування своєї позиції достатніх доказів відсутності здійснення забудови в забороненій зоні, що, зокрема, є порушенням пунктом 26 договору (а.с. № 37 том 1) та підпункта "в" пункту 31 договору (а.с. № 37 том 1).

Так, відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилається, зокрема, на те, що акт обстеження земельної ділянки від 31.03.2020 року не може вважатись належним та допустимим доказом з огляду на те, що його складено виключно за участі представників позивача, які в даному випадку є зацікавленими особами.

За твердженнями відповідача вказана перевірка проводилась без участі та повідомлення про проведення останньої, у зв`язку з чим не відповідає загальним принципам проведення перевірок, що встановлені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Також відповідач вказує, що акт не містить жодної об`єктивної інформації, що підтверджує будь-які обставини позову.

Проте, суд вважає помилковим твердження відповідача щодо неналежності цього акта в якості доказу на підтвердження позовних вимог про розірвання спірного договору (з підстав проведення обстеження за відсутності представників відповідача), з огляду на таке.

Статтею 189 Земельного кодексу України та статтею 20 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Згідно з підпунктом 1 пункту б) частини 1 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Відповідно до пункту 2.2 Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради (до рішення 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 № 7/15 "Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради 7 скликання"), основними завданнями Департаменту є здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, забезпечення виконання повноважень з питань державного архітектурно-будівельного контролю, вжиття заходів із виявлення та звільнення території м. Харкова від незаконно (самовільно) розміщених об`єктів, реалізація повноважень щодо контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, розміщенням, функціонуванням та обладнанням майданчиків для паркування.

На підставі пункту 3.1.1 вказаного Положення Департамент відповідно до покладених на нього функцій та завдань здійснює самоврядний контроль за використанням та охороною земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а також за додержанням юридичними та фізичними особами земельного законодавства.

Пунктами 3.2.1 та 3.2.2 Положення встановлено, що Департамент має право обстежувати земельні ділянки комунальної форми власності міста Харкова з метою здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів, а також при підготовці рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу (об`єднання) земельних ділянок, про передачу у власність та користування, при оформленні угод щодо оренди землі, продажу земельних ділянок, актів приймання-передачі земельних ділянок, під час проведення інвентаризації земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, при розгляді матеріалів з питань збереження об`єктів самочинного будівництва за вмотивованими запитами виконавчих органів Харківської міської ради та в інших випадках відповідно до покладених на Департамент повноважень.

За результатами заходів самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів складати акти обстеження земельних ділянок та об`єктів благоустрою.

Враховуючи вищевикладене, Департамент територіального контролю Харківської міської ради наділений правом здійснювати самоврядний контроль за використанням та охороною земель комунальної власності та складати відповідні акти за результатами проведеного обстеження.

Таким чином, Департамент територіального контролю Харківської міської ради здійснював реалізацію своїх повноважень та виконував функції, визначені Земельним кодексом України, Законом України "Про місцеве самоврядування" та вказаним вище Положенням, здійснюючи самоврядний контроль за додержанням вимог земельного законодавства, внаслідок якого був складений відповідний акт обстеження земельної ділянки від 31.03.2020 року.

Також, суд вважає помилковим твердження відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", зокрема, в частині повідомлення суб`єкта господарювання про проведення перевірки, оскільки норми цього Закону стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання, тоді як предметом спірного самоврядного контролю (обстеження земельної ділянки) була не господарська діяльність відповідача, а земельна ділянка комунальної власності.

Аналогічна правова позиція щодо поширення норм Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" викладена в постановах Верховного Суду від 15.07.2019 у справі № 140/2320/18, від 13.03.2019 у справі №826/11708/17, від 17.09.2019 у справі № 806/1723/18, від 27.02.2020 у справі №818/1512/17.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що акт обстеження земельної ділянки від 31.03.2020 року являється належним та допустимим доказом по справі, який в сукупності з іншими матеріалами справи підтверджує факт використання відповідачем земельної ділянки (кадастровий номер :09:001:0044) по вул. Районній у місті Харкові площею 0,6157 га для експлуатації та обслуговування об`єктів торговельного призначення з навісами, які частково розміщені в межах вищезазначеної земельної ділянки та, які розташовані у санітарно-захисній зоні інженерно-технічних споруд і комунікацій, зокрема, один об`єкт торгівельного призначення розташований на каналізаційному колодязі (споруда № 1 на схемі) (а.с. № 65 - 67 том 1).

В своїх письмових поясненнях третя особа вказувала про те, що хаотична та самовільна забудова ТЦ Барабашово значно ускладнює, а часом і позбавляє можливості виконання фахівцями КП Харківводоканал покладених на них функцій з запобігання та ліквідації аварійних ситуацій на водопровідних мережах та системі водовідведення оскільки безпосередньо на водопровідній мережі та в межах охоронної зони каналізаційного колектора розташовані об`єкти самочинного будівництва.

Неодноразове здійснення самовільної забудови території ринку "Барабашово" відповідачем, також, підтверджується укладеними між сторонами мировими угодами по справам №922/517/17 та 922/806/17.

В ухвалі суду від 31.07.17 про затвердження мирової угоди по справі №922/517/17 встановлено факт розміщення на земельній ділянці в межах вулиць Проспектної, Барабашова, Академіка Павлова, просп. Ювілейного, Олени Стасової у місті Харкові, нежитлових будівель: двоповерхові торговельні павільйони та одноповерхова вбиральня, загальною кількістю 40 штук, які знаходяться в охоронній зоні та санітарно-захисній смузі водогону діаметром - 1400 мм., діаметром - 500 мм. та каналізаційної мережі діаметром - 800; 600; 500 мм. та зобов`язано відповідача протягом трьох років з дня затвердження мирової угоди (до 31.07.2020) знести (демонтувати) дані нежитлові будівлі, згідно до схеми - додаток № 1 до мирової угоди.

В ухвалі суду від 19.07.17 по справі №922/806/17 встановлено, що на спірній земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні Відповідача на підставі Договору оренди землі від 14.09.2004 р. № 66166/04 (кадастровий №:09:001:0044), наданій відповідачу на підставі рішення XXII сесії Харківської міської ради XXIV скликання від 23.06.2004 р. № 105/04 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів" розміщено об`єкт самочинного будівництва (нежитлова будівля - торговельний павільйон № ВС 101-ВСІ 10). У разі невиконання п. 2 цієї мирової угоди Відповідач зобов`язується протягом тридцяти днів після закінчення строку, зазначеного у п. 2 даної мирової угоди, за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва (нежитлову будівлю - торговельний павільйон № ВС 101-ВСІ 10) та здійснити благоустрій земельної ділянки, на якій він розміщений.

Відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Підписавши Договір оренди земельної ділянки відповідач був обізнаний про те, що на орендовану земельну ділянку площею 0,3319 га встановлено обмеження - санітарно-захисні зони інженерно-технічних споруд і комунікацій (пункт 26 договору) та про обов`язок орендаря виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі (підпункт "в" пункту 31 договору).

Проте, відповідачем, в порушення пунктів 26, 31 договору, було розміщено в межах земельної ділянки (кадастровий номер :09:001:0044) по вул. Районній у місті Харкові площею 0,6157 га об`єкти торговельного призначення з навісами, які розташовані у санітарно-захисній зоні інженерно-технічних споруд і комунікацій, зокрема, один об`єкт торгівельного призначення розташований на каналізаційному колодязі, що в свою чергу є істотним порушенням умов договору та в порядку підпункту "б" пункту 38 договору є підставою для його розірвання.

Згідно з частиною 2 ст. 125 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Частиною 2 ст. 126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначені істотні умови договору оренди землі, так істотними умовами договору оренди землі, зокрема є умови використання та цільове призначення земельної ділянки, умови збереження стану об`єкта.

Як вже зазначалось, договором оренди землі від 14.09.2004 № 66166/04 було встановлено, що умовою збереження стану об`єкта оренди є заборона самовільної забудови земельної ділянки.

Пунктом 31 вказаного договору відповідач зобов`язувався дотримуватися правил добросусідства, державних норм і правил, проектних рішень, правил забудови міста Харкова, чинного законодавства (підпункт "з").

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про планування та забудову територій" ( в редакції чинній до 12.03.2011), фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво).

Статтею 29 Закону України "Про планування та забудову територій", встановлено, що дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі: проектної документації, погодженої та затвердженої в порядку, визначеному законодавством; документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а у разі, якщо замовник (забудовник) не є власником чи користувачем земельної ділянки, також подається нотаріально засвідчена згода власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки, а якщо ділянка перебуває у користуванні, - нотаріально засвідчені згоди власника та користувача земельної ділянки на її забудову; рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об`єкта містобудування. Здійснення будівельних робіт на об`єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Статтею 376 Цивільного кодексу України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Проведеним на місцевості обстеженням земельної ділянки встановлено, що на земельній ділянці (кадастровий номер :09:001:0044) по вул. Районній у м. Харкові площею 0,6157 га використовується для експлуатації та обслуговування об`єктів торговельного призначення з навісами, які частково розміщені в межах вищезазначеної земельної ділянки.

Згідно інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація щодо об`єктів розташованих на земельній ділянці по вул. Районній у м. Харкові, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2020 № 205747775 право власності на об`єкти нерухомого майна по вул. Районній у м. Харкові не зареєстроване.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2020 № 205748184 право власності на будь-які будівлі на земельній ділянці по вул. Районній у м. Харкові, кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0044 не зареєстроване.

Таким чином, ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" в порушення умов договору оренди землі було здійснено самочинне будівництво на орендованій ділянці. Даний факт підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 32 Закону України "Про оренду землі", на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом 38 договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що здійснення відповідачем самочинного будівництва при прямій забороні Законом України "Про оренду землі" та договором - є істотним порушенням умов договору та являється підставою для його розірвання.

Так, стаття 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладення договору від 27.10.2005) визначає однією із істотних умов договору оренди умови використання та збереження стану об`єкта оренди.

Укладаючи договір, сторони погоджують всі істотні умови. Лише з моменту такого погодження договір вважається укладеним.

Очевидно, що у договорі оренди землі на території міста основний інтерес орендодавця полягає не тільки в отриманні орендної плати, але і в дотриманні умов використання земельної ділянки, та можливості повернення земельної ділянки у відповідному стані після закінчення договору оренди.

Порушення цього інтересу свідчить про позбавлення орендодавця того, на що він розраховував при укладенні договору оренди землі.

Виходячи з пунктів 7, 17, 30 договору оренди, орендарю заборонено без згоди орендодавця, дозволу на виконання робіт та без введення в експлуатацію (тобто самочинно) зводити будівлі і споруди на земельній ділянці :09:001:0044.

В порушення вказаних вимог, відповідач здійснив на орендованій земельній ділянці самочинне будівництво, що також було встановлено судом. Тобто має місце порушення умов договору оренди землі.

Виходячи зі змісту ст.ст. 1, 13, 24, 25 ЗУ "Про оренду землі", умов договору, враховуючи щодо договір оренди є строковим та платним, Харківська міська рада розраховувала на отримання орендної плати, дотримання умов використання земельної ділянки, та на можливість повернення земельної ділянки у відповідному стані після закінчення договору оренди.

Істотним є порушення, коли сторона за договором значною мірою позбавляється того на що розраховувала, укладаючи договір оренди земельної ділянки (ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Отже, в даному випадку має місце таке істотне порушення умов договору оренди земельної ділянки, що полягає у здійсненні відповідачем самовільної забудови земельної ділянки, що заборонено пунктом 17 договору оренди та, також, є підставою для розірвання даного договору.

У відповідності до ст. 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Пунктом 21 Договору сторони передбачили, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказує про те, що позовні вимоги позивача в своїй сукупності складають негаторний позов, вказує про те, що вимога про повернення земельної ділянки є передчасною, оскільки укладений між сторонами договір оренди є чинним на час звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову є належне позивачу право користування і розпорядження майном, а також обставини, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то відпадає і підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 6-92цс15, у якій зазначено, що передбачений статтею 391 ЦК спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Аналогічний висновок зроблений в Постанові ВС КГС від 03 червня 2020 року у справі № 916/1666/18.

Стаття 173 ГПК України зазначає, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

В даній справі основною вимогою є саме розірвання договору оренди, а похідною від неї вже усунення перешкод користування майном, а отже, цей позов на відміну від позову, який розглядається не є негаторним за своєю природою.

Вказуючи на відсутність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору відповідачем зазначається, що застосуванню підлягає ст. 651 ЦК України, в силу приписів якої позивач повинен довести істотність порушення договору, що є необхідною умовою для його розірвання.

У доповнення своєї позиції Відповідач зазначає про те, що позивач в обов`язковому порядку повинен довести також і той факт, що таким порушенням умов договору йому завдано шкоди, визначити та довести її розмір, як того вимагає ч. 2 ст. 651 ЦК України та повинен довести істотність порушення договору, що є необхідною умовою для його розірвання.

В даному випадку відповідачем застосовано правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, наведені у постанові від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17 та від 17.04.2018 № 924/1032/17.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Як визначено ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, як визначено судовою практикою, застосуванню підлягають правові висновки, зроблені у подібних правовідносинах.

Як наведено у постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19 (п. 46) подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти рішення у тих справах, де однаковими є предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини, а також матеріально-правове регулювання спірних відносин. (Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 904/1145/19, від 04.06.2020 у справі № 904/1923/19.)

Проте, висновки Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17 не можуть бути визнані такими, що зроблені у подібних правовідносинах, оскільки матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та умови застосування правових норм у справі № 912/1385/17 та № 922/1008/20 є різними.

У справі № 912/1385/17 Кіровоградська міська рада звернулась до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до ПП "Терра 2006", в якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 29 травня 2015 року №80, укладений між Кіровоградською міською радою та ПП "Терра 2006".

Позивач у даній справі (Кіровоградська міська рада) вказав на порушення його прав, що полягало у свідомому невиконанні відповідачем погоджених сторонами умов договору оренди земельної ділянки від 29 травня 2015 року № 80, а саме -систематичному невнесенні орендної плати, що є істотним порушенням умов договору та підставою для розірвання договору відповідно до вимог частини другої статті 651 Цивільного кодексу України та статті 32 Закону України "Про оренду землі". Окрім того, систематична несплата користування земельною ділянкою відповідно до статті 141 Земельного кодексу України є окремою підставою припинення права користування земельною ділянкою.

У даній справі предметом позову є розірвання договору оренди землі, однак підставою позову Харківської міської ради та матеріально - правовим регулюванням даних правовідносин є розірвання договору оренди землі у зв`язку з самовільною забудовою земельної ділянки та неотриманням дозволів на виконання будівельних робіт на земельній ділянці, що перебуває у користуванні ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко", а також недотримання ПрАТ "Концерн АВЕК та Ко" обмежень санітарно-захисних зон інженерно-технічних споруд і комунікацій за вказаним договором оренди землі.

Нормами матеріального права, якими обґрунтовує свої позовні вимоги Харківська міська рада у даній справі, є порушення відповідачем своїх зобов`язань, встановлених ст. 25 Закону України "Про оренду землі", та право позивача, передбачене ст. 24 вказаного Закону. Також міська рада наголошує на порушенні Відповідачем умов спірного договору.

Вказане є наслідком для застосування Харківською міською радою у даній справі статті 32 Закону України "Про оренду землі", як нормативно-правової підстави для розірвання договору оренди землі, відповідно до якої на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

У спірних правовідносинах систематична несплата орендарем орендної плати за договором оренди землі не визначається Харківською міською радою, як підстава для розірвання договору.

Тобто, правові висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17, не можуть вважатися такими, що зроблені у подібних зі справою № 922/1008/20 правовідносинах та, як наслідок, не підлягають застосуванню у даній справі.

Звернувшись до постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 924/1032/17 вбачається, що Хмельницька міська рада подала позовну заяву про розірвання укладеного з Приватним малим підприємством "Фінмаркет" договору № 10 від 05.10.2009 оренди земельної ділянки по вул. Кам`янецькій, 2а площею 2500 кв. м. (далі - Договір) під будівництво готельно-торгівельно-розважального комплексу, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер 000:01:004:0129; та про зобов`язання відповідача повернути позивачу вказану земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач порушивши умови договору оренди, всупереч норм законодавства не отримав згоди орендодавця - позивача та розпочав без цієї згоди будівництво на земельній ділянці висотного багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговельно-офісними приміщеннями та закладами ресторанного господарства, тобто незаконно змінив цільове призначення переданої відповідачу в оренду земельної ділянки.

Позивач у справі № 924/1032/17 обґрунтовував свої вимоги про розірвання договору оренди нормами законодавства - частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" - порушення цільового призначення під час використання земельної ділянки, а не загальними підставами згідно із статтею 651 Цивільного кодексу України про розірвання договору.

Проте, Харківська міська рада у даній справі визначає як підставу позову - зміну цільового призначення земельної ділянки, а самовільну забудову земельної ділянки, що є різними за свою суттю підставами припинення права користування земельною ділянкою, що міська рада зазначила у відповіді на відзив.

Орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, порушення чого є однією з підстав припинення договору оренди землі шляхом його розірвання відповідно до ст. 32 Закону України "Про оренду землі".

Тобто, норма права, яка застосовується позивачами в обґрунтування позовних вимог у справі № 921/1032/17 та у справі № 922/1008/20 є однаковою - ст. 32 Закону України "Про оренду землі", однак підстави позову та фактичні обставини у даних справах є різними, що виключає можливість застосування у даній справі правових висновків, наведених Верховним Судом у постанові від 17.04.2018 у справі № 924/1032/17.

Також, суд зазначає, що відповідачем помилково застосовуються висновки даної постанови Верховного Суду у відзиві, в якому Відповідач наводить позицію Верховного Суду (у рамках спору про розірвання договору у зв`язку з нецільовим використанням земельної ділянки) щодо відсутності об`єкта будівництва серед істотних умов договору оренди землі.

Щодо посилання відповідача на висновки викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 906/656/19, суд вказує таке.

У справі № 906/656/19 відсутня тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) відносно даної справи.

У справі № 906/656/19 позивач просив визнати припиненим договір на встановлення земельного сервітуту, припинити дію земельного сервітуту на прохід, скасувати державну реєстрацію земельного сервітуту а вже потім зобов`язати ТДВ "Кортекс", усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу частину електромережі, що живить розподільчий щит.

Але в цій справі позивач не ставить питання що розірвання договору купівлі- продажу земельної ділянки, на який встановлений сервітут.

Так, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин.

Але, у даній справі позивач просить спочатку розірвати договір оренди землі, а вже потім усунути перешкоди шляхом демонтажу споруд.

Враховуючи викладене, висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 906/656/19 не може бути застосований до справи № 922/1008/20, оскільки справи відрізняються.

Щодо посилання відповідача на висновки викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 916/1666/18, суд зазначає наступне.

В цій справі відсутня тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) відносно справи 922/1008/20.

У справі 916/1666/18 суд касаційної інстанції вказав, що однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то відпадає і підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

У цій справі договірні правовідносини припинились у зв`язку із закінченням строку дії договору, разом з цим суд дійшов висновку, що з урахуванням того, що між сторонами на час розгляду справи договірних зобов`язань не існувало, оскільки договір припинив свою дію в момент закінчення терміну дії договору, на який його було укладено, суди попередніх інстанцій правомірно застосували до спірних правовідносин положення статті 391 ЦК, що узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 6-92цс15, отже доводи ФОП Канигіної Л.Ф. про неправильне застосування судами зазначеної норми права є безпідставними.

Оскільки у даній справі Харківська міська рада просить розірвати договір оренди землі, а вже потім усунути перешкоди шляхом демонтажу споруд у зв`язку із чим саме у цій справі можливо застосувати ст. 391 ЦК України.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд знаходить позовні вимоги обгрунтованими та законними, не спростованими позивачем, та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 256, 261, 267, 509, 526, 529, 610, 611, 625, 637, 638, 651 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 188 Господарського кодексу України; ст. ст. 12, 73, 83, 112-114, 126, 189 Земельного Кодексу України; ст. 26, 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"; ст.ст. 1, 13, 15, 24, 25, 32, 34 Закону України "Про оренду землі"; ст. 11 Закону України "Про трубопровідний транспорт", ст. 20 Закону України "Про охорону земель"; ст.ст. 24, 29 Закону України "Про планування та забудову територій" ( в редакції чинній до 12.03.2011); ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Розірвати договір оренди землі, укладений 14.09.2004 між Харківською міською радою та акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко" (вул. Сумська, 70, м. Харків, 61002, ), зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга № 4) від 14 вересня 2004 року за № 66166/04.

Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою територіальної громади м. Харкова площею 0,6157 га (кадастровий номер :09:001:0044) по вулиці Районній у місті Харкові, яка використовується приватним акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко" (вул. Сумська, буд. 70, м. Харків, 61002, ) шляхом демонтажу об`єктів торговельного призначення з навісами.

Зобов`язати приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" (вул. Сумська, 70, м. Харків, 61002, ) повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради земельну ділянку загальною площею 0,6157 га (кадастровий номер :09:001:0044) по вул. Районній у м. Харкові з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" (вул. Сумська, 70, м. Харків, 61002, ) на користь Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 7, ) судовий збір в сумі 6306,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 28.12.20р.

Суддя Л.В. Шарко