ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2270/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/2270/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Ернерінг (03022, м. Київ, пров. Василя Жуковського, буд. 15; )

До відповідача: Національного університету „Одеська морська академія (62026, м. Одеса, вул. Дідріхсона, 8; )

Про стягнення 1049313,59 грн. та зобов`язання укласти додаткову угоду

Представники:

від позивача: Лєснік М.В., самопредставництво

від відповідача: Мельниченко Р.В., адвокат за ордером

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю „Ернерінг звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Національного університету „Одеська морська академія, у якій просило суд:

- стягнути з Національного університету „Одеська морська академія на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Ернерінг суму збитків в розмірі 806998,00грн.;

- зобов`язати відповідача внести зміни в Договір шляхом укладання Додаткової угоди про збільшення ціни за одиницю товару на 20% з 1,49 без ПДВ до 1,788 без ПДВ за активну електроенергію та внести зміни в додаток №2 до Договору, а саме в таблиці в стовпці №7 Ціна за одиницю, грн. без ПДВ починаючи з серпня 2020р. і до грудня 2020р. замість 1,49 зазначити 1,788.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.08.2020р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Ернерінг від 04.08.2020р. вх. № ГСОО 2344/20 залишено без руху. Позивачу запропоновано надати до суду: оригінал або належним чином засвідчену копію документу, який підтверджує відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів. Встановлено позивачу строк для усунення недоліку позовної заяви не пізніше 5 днів з дня отримання даної ухвали суду. Повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „Ернерінг, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

18.08.2020р. до господарського суду Одеської області представником позивача супровідним листом були надані документи, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 10.08.2020р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.08.2020р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Ернерінг до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2270/20. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "11" вересня 2020 р. о 12:00. Запропонувати відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 11.09.2020р. о 12:00.

09.09.2020р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

11.09.2020р. судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 05.10.2020р. та запропоновано позивачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати відповідачу відповідь на відзив, оформлену з урахуванням вимог, встановлених ст. 166 ГПК України, в строк до 25.09.2020р.

21.09.2020р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

02.10.2020р. до суду від відповідача надійшли заперечення проти відповіді на відзив.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.10.2020р. породовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/2270/20 на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на "20" жовтня 2020р. о 10:15.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.10.2020р., зокрема, відкладено підготовче засідання на "10" листопада 2020 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позов з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.10.2020р. вх. ГСОО №27536/20, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, в строк до 02.11.2020р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.11.2020р. закрито підготовче провадження у справі № 916/2270/20. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "17" листопада 2020 р. о 13:45. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 17.11.2020р. о 13:45.

17.11.2020р. у судовому засіданні оголошено перерву до 15.12.2020р. о 09:30.

26.11.2020р. до суду позивачем надано клопотання про залучення проекту додаткової угоди, відповідно до якого позивач просив суд, керуючись ст. 42 ГПК України, долучити до матеріалів справи проект Додаткової угоди.

Відповідно до ст. 207 ГПК України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи зазначене, а також приймаючи до уваги, що відповідачем не було визначено поважні причини не заявлення клопотання у підготовчому провадженні, а також враховуючи, що представником позивача взагалі не було обґрунтовано подання такого клопотання під час розгляду справи по суті, судом клопотання представника позивача, відповідно до якого позивач просив долучити до матеріалів справи проект Додаткової угоди залишено без розгляду.

15.12.2020р. судом було оголошено перерву по справі до 18.12.2020р. о 11:30.

Позивач підтримує заявлені позовні вимог в повному обсязі та просить суд стягнути з Національного університету „Одеська морська академія на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Ернерінг суму збитків в розмірі 1049313,59 грн. та зобов`язати відповідача внести зміни в Договір шляхом укладання Додаткової угоди про збільшення ціни за одиницю товару на 20% з 1,49 без ПДВ до 1,788 без ПДВ за активну електроенергію та внести зміни в додаток №2 до Договору, а саме в таблиці в стовпці №7 Ціна за одиницю, грн. без ПДВ починаючи з серпня 2020р. і до грудня 2020р. замість 1,49 зазначити 1,788.

Відповідач заперечує проти заявлених вимог позивача в повному обсязі з підстав, що були визначені у відзиві на позов та запереченнях проти відповіді на відзив та просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні 18.12.2020 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 23.12.2020р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

27 лютого 2020 року між Національним університетом „Одеська морська академія (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ернерінг (постачальник) було укладено Договір №446 про постачання електричної енергії споживачу (надалі Договір), за умовами якого визначено, що цей Договір про постачання електричної енергії споживачу встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником.

Відповідно до п. 1.2. Договору, умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України „Про ринок електричної енергії та Правил розрядного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі ПРРЕЕ), від 14.03.2018р. №312, та Правил ринку (на добу наперед) та внутрішньо добового ринку, що затверджені постановами НКРЕКП від 14.03.2018р. №307 та №308.

Згідно до п. 2.1. Договору, за цим Договором постачальник продає електричну енергію споживачу по коду за ДК 021:20-5 Електрична енергія для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії.

Відповідно до п. 3.1. Договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в Заяві-приєднання, яка є Додатком 1 до цього Договору.

Також, відповідно до Заяви-приєднання до Договору про постачання електричної енергії споживачу, що є Додатком №1 до Договору №446 від 27.02.2020р. про постачання електричної енергії споживачу вбачається, що початком постачання є - 11 березня 2020р.

Відповідно до п 3.5. Договору, споживач має право на коригування договірної величини постачання електричної енергії в розрахунковому місяця в межах очікуваного загального обсягу споживання електричної енергії.

Судом з`ясовано, що сторонами було узгоджено Специфікацію, що є Додатком №2 до Договору №446 від 27.02.2020р. про постачання електричної енергії споживачу та очікувані місячні договірні величини постачання електричної енергії споживачу, що є Додатком №2 до Договору №446 від 27.02.2020р. про постачання електричної енергії споживачу. (а.с. 19-23).

Відповідно до п. 5.1. Договору, розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в розділі 17 цього Договору, з урахуванням умов, викладених у п .5.7. Договору. Споживач розраховуються з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до Специфікації (Додаток 2 до цього Договору).

Положеннями п.п. 2 п. 5.3. Договору визначено, що зміна ціни за одиницю товару (електричної енергії) може відбуватися відповідно до умов ст. 36 Закону України „Про публічні закупівлі за умови, що зазначені зміни не призведуть до збільшення ціни Договору, визначено в п. 5.2. Договору. Істотні умови цього Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зміни ціни за одиницю товару не більше як на 10 відсотків у разі коливання цін такого товару на ринку, за умови, що зазначені зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі. У цьому випадку зміна ціни за одиницю товару здійснюється на таких умовах: постачальник письмово звертається до споживача щодо зміни ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідками відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни на ринку. Зміна ціни на товар відбувається не раніше дати підписання цього Договору та не частіше ніж один раз на розрахунковий період (місяць). У разі виникнення необхідності у подальшій зміні ціни товару (відносно попередньої зміни ціни) наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою щодо розміру цін товару тільки на дату звернення до вказаних органів, установ, організацій.

Відповідно до п. 5.6. Договору, приймання-передача електричної енергії, поставленої постачальником та прийнятої споживачем у розрахунковому періоді оформлюється шляхом підписання сторонами актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно до п.п. 1 п. 6.2. Договору визначено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору.

Також, умовами п. 9.2. Договору узгоджено, що постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником за кожен день прострочення платежу у розмірі облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу та відмови споживача надати постачальнику доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.

Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог було зазначено суду, що відповідно до п.п. 5 п. 6.2 розділу Договору, споживач зобов`язується виконувати інші обов`язки, покладені на споживача чинним законодавством та/або цим Договором та згідно з п.п. 5 п. 7.1 Договору, постачальник має право на інші права, передбачені чинним законодавством і цим Договором. Також позивач посилався та зазначав, що п. 9.1 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену Договором та чинним законодавством.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Ернерінг було зазначено суду, що Додатком № 2 та 3 до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 27.02.2020 № 446, затверджені щомісячні договірні величини постачання електричної енергії споживачу.

Позивач зазначає, що фактичне споживання відповідачем активної електричної енергії кВт/год у березні становить 65680, у квітні 150572, у травні 104714, у червні 118817, у липні 119843, у серпні 107136, у вересні 134487, що разом 801249 та обсяги споживання активної електричної енергії кВт/год, що зазначені в Договорі у березні 221000, у квітні 201000, у травні 210000, у червні 188000, у липні 160000, у серпні 155000, у вересні 135000, що разом 1270000.

Фактичне споживання побутової електричної енергії кВт/год становить: у квітні 37061, у травні 21182, у червні 20457, у липні 22348, у серпні 22214, у вересні 27086, що разом 150348 та обсяги споживання побутової електричної енергії кВт/год, що зазначені в Договорі - у березні 55000, у квітні 55000, у травні 55000, у червні 55000, у липні 55000, у серпні 55000, у вересні 55000, що разом 385000.

Як вказує позивач, вищевикладене показує відхилення обсягів споживання електричної енергії за Договором.

З урахуванням зазначеного, за посиланням позивача, сума збитків за активну електричну енергію складає: (1270000 207249) х 1,49 = 698438,99 грн. без ПДВ, 838126,79 з ПДВ та сума збитків за побутову електричну енергію склада: (385000 150348) х ,75 = 175989,00 грн., 211186,80 грн. з ПДВ, отже загальна сума понесених збитків складає 1049313,59 грн. з ПДВ.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на підпункти 9, 10 та 11) пункту 5.2.1. глави 5.5 розділу V Постанови від 14.03.2018 № 312 „Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії, на підпункти 2 та 4 пункту 5.5.5. глави 5.5 розділу V Постанови від 14.03.2018 № 312 „Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії, а також, зокрема, на ч. 2 ст. 22, ст. 610, ч. 1 ст. 624, ст. 625 ЦК України, ст. 193, ст. 224, ст. 225 та на ч. 1 ст. 226 ГК України та просив суд стягнути з Національного університету „Одеська морська академія на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Ернерінг суму збитків в розмірі 1049313,59 грн.

Посилаючись на п. 5.3., п. 5.4. та 5.5. Договору, позивачем було зазначено суду, що в березні позивачем направлялась Додаткова угода № 1 разом з листом та підтверджуючою довідкою відповідного органу (Експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати № 0-203), якій підтверджує факт коливання ціни, на електронну пошту та оригінали направлялись Укрпоштою рекомендованим листом на адресу позивача. Відповідачем був надісланий лист №08/871 від 02.04.2020 р. про те що додаткова угода не може бути укладена у зв`язку з тим, що експертний висновок не можна брати до уваги тому що споживач знаходиться у м. Одеса, Одеської обл.

За посиланням позивача, ним були надані необхідні документи для укладання Додаткової угоди №1 а саме; письмове звернення у вигляді листа № 19/17 від 19.03.2020р.; довідку відповідної установи, яка підтверджує факт коливання ціни товару на ринку; Додаткову угоду та зазначено суду, що згідно ст. 11 Закону України „Про торгово-промислові палати в Україні, торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість. Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Також як було зазначено суду, в травні позивачем була ініційована повторна процедура підняття ціни за одиницю товару з наданням відповідного пакету документів згідно Договору, на що, як стверджує позивач, відповідачем було відмовлено від підняття ціни, хоча позивачем були дотримані умови Договору.

Таким чином, як вказує позивач, Національним університетом „Одеська морська академія було двічі відмовлено від підняття ціни перший раз на 10% та другий раз на 10%, в підсумку позивач відмовив в підняття ціна на 20% та зазначає, що відсоток коливання ціни зазначений у висновках Черкаської торгово-промислової палати № 0-203, 0-259 та 0-358 від 22.05.2020 р. відповідно.

Посилаючись на п. 13.3. Договору та ст. 188 ГК України, позивачем було зазначено суду, що відповідачем порушено умови п. 13.3 Договору, де сказано, що якщо інше прямо не передбачено договором чи або законом то зміни вносяться за домовленістю сторін, а виходячи з того що п. 5.3 Договору та ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції на дату підписання Договору) прямо передбачені випадки внесення змін в Договір, відмова від внесення змін є порушенням умов Договору та законодавства, а відмова від підписання Додаткової угоди є неправомірно, у зв`язку з чим позивач просить суд зобов`язати відповідача внести зміни в Договір шляхом укладання Додаткової угоди про збільшення ціни за одиницю товару на 20% з 1,49 без ПДВ до 1,788 без ПДВ за активну електроенергію та внести зміни в додаток №2 до Договору, а саме в таблиці в стовпці №7 Ціна за одиницю, грн. без ПДВ починаючи з серпня 2020р. і до грудня 2020р. замість 1,49 зазначити 1,788.

Надаючи відзив на позовну заяву Національним університетом „Одеська морська академія було зазначено суду наступне.

Відповідачем було пояснено суду, що додатком №3 до договору, що укладений між сторонами, встановлені очікувані щомісячні договірні величини постачання електричної енергії споживачу та п. 3.5. Договору узгоджено умови щодо коригування величини постачання електричної енергії в розрахунковому місяці в межах очікуваного загального обсягу споживання електричної енергії.

За твердженнями відповідача, умовами Договору прямо визначено право споживача коригувати обсяги споживання, зокрема шляхом зменшення таких обсягів, в межах очікуваного обсягу споживання. тобто споживач не наділений правом збільшити обсяги споживання. Та, як вказує відповідач, зазначений пункт Договору повністю узгоджується в вимогами діючого законодавства, зокрема Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №, якими передбачена відповідальність споживача лише за перевищення договірних величин. При цьому, як пояснює відповідач, ані Правила, ані будь-який інший нормативно-правовий акт не встановлюють відповідальності споживача за відхилення від договірних величин в бік зменшення обсягів споживання.

Посилаючись на п. 6.2., п. 9.2. Договору, відповідачем було зазначено суду, що умовами Договору визначено вичерпний перелік випадків, коли Постачальник має право заявляти вимоги щодо відшкодування збитків та конкретні розміри таких збитків.

Також було зазначено, що протягом усього періоду дії Договору, споживач завжди у повному обсязі та у встановлені строки оплачував постачальнику спожиту електричну енергію. Жодного разу споживач не отримував вимог від постачальника надати йому доступ до об`єктів споживача. Позивач у позовні заяві посилається на норми права, якими врегульовано правовідносини щодо відшкодування збитків, зокрема статті ЦК України та ГК України, в той же час, за твердженнями відповідача, вказані норми права встановлюють обов`язок на відшкодування збитків лише у разі порушення права або неналежного виконання зобов`язання.

Національним університетом „Одеська морська академія було зауважено суду, що він жодного разу не порушив права позивача, умови Договору та взяті на себе зобов`язання, що підтверджується рахунками, актами приймання-передачі та платіжними доручення, та із зазначених доказів вбачається, що відповідач протягом усього строку дії Договору виконує свої зобов`язання завжди у повному обсязі та у встановлені строки.

Відповідач зазначає, що у своїй позовній заяві позивач не навів та не підтвердив жодного випадку порушення його прав або умов Договору та не виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем. Таким чином, заявлені позивачем до відповідача позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ну думку відповідача, положеннями діючого законодавства не передбачено обов`язку споживача здійснювати споживання електричної енергії у повному обсязі, тим більш не передбачено відповідальності за неповне споживання очікуваних обсягів постачання.

Щодо безпідставності позовних вимог про внесення змін до договору, відповідачем було зазначено суду, що в обґрунтування позовних вимог щодо внесення змін до договору позивач посилається на умови договору, а необхідність таких змін обумовлює нібито ростом цін на ринку електричної енергії, втім, такі твердження позивача не відповідають дійсності. Позивач, за твердженням відповідача, навмисно замовчує факт недотримання ним порядку внесення змін до договору, який встановлений п. 13.2 Договору.

За посиланням відповідача, позивачем неодноразово при зверненні до відповідача за внесенням змін до Договору були порушені вказані пункти Договору. Позивачем був повністю проігнорований строк, встановлений п. 13.2, а в порушення п. 13.5 Договору, його пропозиції надсилались засобами електронної пошти, без підпису керівника та відбитку печатки підприємства.

Додатково відповідачем було зазначено суду, що станом на сьогодні ціна електроенергії на ринку знизилась, а тому підстави для зміни ціни відсутні та позивач безпідставно обирав для себе період, який йому найбільш підходив (окрема декада місяця), в якому дійсно мало місце збільшення ціни, замовляв під цей період відповідну довідку в Торгово-промисловій палаті, й маніпулюючи цим намагався спонукати Відповідача внести зміни до договору, незважаючи на те, що ціна в подальшому лише зменшувалась, і в середньому за місяць була завжди меншою ніж на момент встановлення договірних правовідносин між сторонами.

Наведені Позивачем у позовній заяві твердження, що ціна зросла два рази на 10% є безпідставними, хибними, та зробленими виключно з метою введення суду в оману. Ці твердження повністю спростовуються даними, що оприлюднені на офіційному сайті ДП "Оператор ринку" та за роз`ясненнями Мінекономрозвитку, можуть використовуватись для підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку.

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що позовні вимоги щодо стягнення збитків не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю фактів завдання збитків позивачу, відсутністю будь-яких порушень прав позивача, належним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань. Позовні вимоги щодо внесення змін до договору не підлягають задоволенню у зв`язку із зменшенням вартості електричної енергії на ринку електроенергії та відсутністю підстав для внесення змін до договору.

Надаючи відповідь на відзив, Товариством з обмеженою відповідальністю „Ернерінг було зазначено суду, що відповідач жодного разу за час дії Договору не здійснив коригування обсягів електричної енергії.

Також позивачем було зазначено суду, що відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 передбачена відповідальність та відшкодування збитків, пов`язаних з відхиленням споживача від договірних величин споживання електричної енергії га величини потужності.

Також позивач посилався на п.п. 5 п. 6.2. розділу 6 Договору та п.п.5 п. 7.1. розділу 7 Договору, а також на п.п. 9, 10, 11 п. 5.2.1. глави 5.5. розділу V Постанови НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 та зазначав, що відповідач повинен виконувати обов`язки, які зазначені не тільки в Договорі, а і законодавством України.

Також посилаючи на п. 9.1. Договору, позивачем було зазначено суду, що відповідачем було зазначено суду, що позивачем не наведено підтвердження порушення прав або умов тої опору та не виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем, однак, позивач не погоджається виходячи з наступного. В позовній заяві та додатках до неї наведені факти відхилення споживання договірних величин електричної енергії, які прямо вказують па невиконання взятих на себе зобов`язань відповідача по споживанню електричної енергії, що в свою чергу призвели до неодержання прибутку, на який позивач мав право розраховувати у разі належного споживання електричної енергії відповідачем.

Також позивачем надавались доводи та пояснення стосовно вимог про зобов`язати відповідача внести зміни в Договір та в додаток №2 до Договору.

Відповідно до поданих заперечень проти відповіді на відзив, Національним університетом „Одеська морська академія було зазначено суду наступне.

Відповідно до пояснень відповідача, коригування обмежено очікуваним загальним обсягом споживання електричної енергії, отже, здійснити коригування споживач має право лише у бік зменшення, при цьому, таке коригування є правом споживача, прямо визначеним Договором, та форма такого коригування ні Договором, ні будь-яким нормативно-правовим актом не встановлена, а, отже, може вчинятися споживачем у будь-який прийнятний для нього спосіб.

Відповідачем було вказано суду, що ні умовами договору, ні жодним іншим нормативно-правовим актом не встановлено відповідальності споживача за неповне споживання очікуваних договірних величин електричної енергії та зазначено, що загально дозвільний принцип права встановлений ст. 19 Конституції України та відповідач не зобов`язаний споживати очікувані договірні величини у повному обсязі, а отже позовні вимоги позивача є повністю безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також було вказано суду, що підстав для відмови у внесені змін до Договору, при отримані першої такої пропозиції, було багато, втім, основною причиною став саме факт відсутності збільшення ціни на ринку електричної енергії, про що й зазначив відповідач у своєму відзиві. В матеріалах справи наявне усе листування, що мало місце між позивачем та підповідачем, зокрема й лист від 02.04.2020 року № 08/871.

Також було пояснено суду, що правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище встановлені Законом України „Про ринок електричної енергії.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним Товариством з обмеженою відповідальністю „Ернерінг в позовній заяві, та направленим на стягнення з Національного університету „Одеська морська академія суми збитків в розмірі 1049313,59 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом, правовідносини між Національним університетом „Одеська морська академія, як споживачем, та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ернерінг, як постачальником, виникли на підставі укладеного між ними 27 лютого 2020 року Договору №446 про постачання електричної енергії споживачу.

Судом встановлено, що сторонами було узгоджено Специфікацію, що є Додатком №2 до Договору №446 від 27.02.2020р. про постачання електричної енергії споживачу та очікувані місячні договірні величини постачання електричної енергії споживачу, що є Додатком №2 до Договору №446 від 27.02.2020р. про постачання електричної енергії споживачу.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначені Законом України „Про ринок електричної енергії.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України „Про ринок електричної енергії, споживач має право, зокрема: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами пункту 1.2 укладеного між сторонами Договору №446 від 27.02.2020р. про постачання електричної енергії споживачу, умови його розроблені відповідно до Закону України „Про ринок електричної енергії та Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі Правила, ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312. Отже, взаємовідносини, які виникли між сторонами щодо виконання Договору №446 про постачання електричної енергії споживачу від 27.02.2020р. підпадають під правове регулювання Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312.

За час розгляду справи судом з`ясовано, що між сторонами було складено та підписано акти приймання-передачі електричної енергії та вказані акти підписано представниками сторін без зауважень та заперечень.

Зі змісту частин другої, третьої статті 11 ЦК України, частини першої статті 14 ЦК України та статті 509 ЦК України вбачається, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів, а також безпосередньо з актів цивільного законодавства та виконуються особою в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи, що сторонами акти приймання-передачі електричної енергії без зауважень, то суд вважає, що сторонами узгодженно питання щодо споживання відповідачем електричної енергії у відповідних пероідах у кількості, що зазначена в таких актах.

Поряд з цим, як з`ясовано судом з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом у даній справі про стягнення з відповідача збитків у розмірі 1049313,59 грн. за відхилення від договірних величин споживання.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (частина перша). Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина друга).

Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України. до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Як встановлено судом, Акти приймання-передачі електричної енергії за спірний період, за якими у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, позивач передав, а відповідач прийняв електричну енергіію, підписані представниками сторін без зауважень та заперечень щодо обсягів спожитої електричної енергії.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що умовами укладеного між сторонами Договору №446 про постачання електричної енергії споживачу від 27.02.2020р. не передбачено обов`язку відповідача сплачувати збитки за відхилення від договірних величин споживання.

Суд зазначає, що позивачем не доведено всіх необхідних складових цивільного правопорушення, наявність яких є необхідною для настання такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що як вбачається із змісту пункту 1.2.1 Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, учасниками ринку електричної енергії є: виробники; електропостачальники; трейдери; ОСП; ОСР; ОР; гарантований покупець; споживачі, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цими Правилами та Законом.

Пунктом 1.3.2 Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 визначено, що для суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 1.2.1 глави 1.2 цього розділу (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу), обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії є укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з ОСП, що є договором приєднання, типова форма якого наведена в додатку 1 до цих Правил. Учасники ринку укладають договір про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом приєднання до договору.

Згідно зі статтею 70 Закону України „Про ринок електричної енергії, усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії, а електропостачальник має право на отримання від споживача відшкодування збитків, пов`язаних з відхиленням споживача від договірних величин споживання електричної енергії, відповідно до актів законодавства та умов договору.

Згідно з пунктом 5.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 електропостачальник має право, зокрема: на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів; на отримання від споживача відшкодування збитків, пов`язаних з відхиленням споживача від договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період (день, місяць), відповідно до актів законодавства та умов договору.

За умовами укладеного сторонами договору, Національний університет „Одеська морська академія є споживачем, який використовує електричну енергію на власні потреби, а тому правовідносини між сторонами врегульовано саме Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. № 312.

За умовами підпункту 5.2.2 пункту 5.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії постачальник електричної енергії зобов`язаний інформувати своїх споживачів про зміну будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Якщо зміна умов договору полягає у зміні ціни, викликаній зміною її складової на оплату послуг розподілу/передачі електричної енергії, то повідомляти споживача електропостачальник зобов`язаний негайно після отримання повідомлення від оператора системи.

Судом враховано, що між сторонами не було вчинено дій на коригування обсягів споживання відповідачем електричної енергії за спірний період.

Разом з тим, відповідно до умов пункту 3.4 Договору, сторони на власний розсуд передбачили, що позивач не має права вимагати від відповідача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що визначена цим договором, а у пункті 9.2 Договору передбачили, що позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, понесених позивачем, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником за кожен день прострочення платежу у розмірі облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу та відмови споживача надати постачальнику доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Ернерінг про стягнення з Національного університету „Одеська морська академія суми збитків в розмірі 1049313,59 грн., не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх не відповідністю фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, недоведеністю та безпідставністю, у зв`язку з чим, в задоволенні позову в даній частині судом відмовляється.

Також судом відхиляються доводи позивача, з посиланням на п 5.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, який передбачає можливість відшкодування збитків, пов`язаних з відхиленням споживача від договірних величин споживання або відповідно до умов договору, або відповідно до актів законодавства, яким у даному випадку є Закон України "Про ринок електричної енергії", оскільки статтею 70 Закону України „Про ринок електричної енергії передбачено відповідальність за небаланси електричної енергії усіх учасників ринку, крім споживачів, які купують електричну енергію за договорами про постачання електричної енергії споживачу, а умовами Договору №446 про постачання електричної енергії споживачу від 27.02.2020р. не визначено такого обов`язку для відповідача.

Щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Ернерінг про зобов`язання відповідача внести зміни в Договір шляхом укладання Додаткової угоди про збільшення ціни за одиницю товару на 20% з 1,49 без ПДВ до 1,788 без ПДВ за активну електроенергію та внести зміни в додаток №2 до Договору, а саме в таблиці в стовпці №7 Ціна за одиницю, грн. без ПДВ починаючи з серпня 2020р. і до грудня 2020р. замість 1,49 зазначити 1,788, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, додатком № 2 до Договору №446 про постачання електричної енергії споживачу від 27.02.2020р. сторонами було погоджено його істотні умови, зокрема, щодо ціни.

Умовами договору сторони передбачили можливість внесення змін до нього. Зокрема, відповідно до пункту 13.2 Договору, постачальник має повідомити споживача про намір внесення будь-яких змін до умов договору не пізніше ніж за 20 календарних днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Постачальник зобов`язаний повідомити споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику, якщо споживач не приймає нові умови. Якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством, зміни до умов Договору можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

Як вже зазначалось вище, договором сторонами було погоджено його істотні умови, зокрема щодо ціни електричної енергії. При цьому, сторонами було встановлено, що істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, які передбачено статтею 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", в редакції станом на 07.06.2019 (дата укладання договору №Т/ВТЕ-77/19) та час виникнення спірних правовідносин (липень 2019 року), умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Отже, з аналізу умов договору та вимог пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що при збільшенні ціни товару за договором закупівлі відповідно зменшується кількість товару таким чином, щоб загальна сума договору про закупівлю не збільшилась. Водночас умовами договору сторони погодили, що підставою внесення змін до договору в частині збільшення ціни за одиницю товару є наявність факту коливання ціни такого товару на ринку, який має бути доведений та документально підтверджений, та обов`язок постачальника повідомити споживача про такий намір не пізніше ніж за 20 календарних днів до її застосування.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193 та 202 Господарського кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 181 ГК України визначений загальний порядок укладення господарських договорів. Особливості укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів передбачені статтею 184 ГК України.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Вимогами частини третьої статті 184 ГК України передбачено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, вимогу позивача про зобов`язати відповідача внести зміни в Договір шляхом укладання Додаткової угоди про збільшення ціни за одиницю товару на 20% з 1,49 без ПДВ до 1,788 без ПДВ за активну електроенергію та внести зміни в додаток №2 до Договору, а саме в таблиці в стовпці №7 Ціна за одиницю, грн. без ПДВ починаючи з серпня 2020р. і до грудня 2020р. замість 1,49 зазначити 1,788 слід тлумачити як вимогу про визнання укладеним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, однак, позивачем ані при зверненні до суду з позовом, ані при поданні заяви про збільшення розміру позовних вимог, ані під час підготовчого провадження у даній справі, не було надано відповідної редакції такої додаткової угоди.

Також, як встановлено судом, і сама прохальна частина позовної заяви не містить в собі відповідної редакції такої додаткової угоди, щодо необхідності укладання якої позивач звернувся до суду, проект змін, внесення яких є наразі предметом розгляду справи в цій частині, позивачем надано не було.

Підсумовуючи, суд зазначає, що якщо позивач просить суд зобов`язати відповідача укласти договір у поданій ним редакції, то це означає звернення позивача про вступ у певні правовідносини з відповідачем за рішенням суду, саме в редакції, наданій позивачем.

З урахуванням викладеного та зазначеного, суд зазначає, що позивачем всупереч встановленому порядку, не було дотримано правил та процедури щодо укладання Додаткової угоди, з позовної вимогою щодо зобов`язання укласти яку, він звернувся до суду, судом встановлено, що матеріали справи не містять примірника такої додаткової угоди, укладення якої наразі є предметом заявлених вимог позивача у даній справі, також, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не було забезпечено здійснення вимог щодо викладення змісту відповідної додаткової угоди у прохальну частину поданого ним до суду позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", заява № 63566/00, рішення від 18.07.2006).

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на встановлені обставини, суд зазначає, що наведені у позові та всіх поясненнях, що були надані позивачем за час розгляду справи доводи, не можуть бути підставами задоволення заявлених позовних вимог, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Ернерінг не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх не відповідністю фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, недоведеністю та безпідставністю, у зв`язку з чим, в задоволенні позову судом відмовляється.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 17841,70 грн. покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Ернерінг відмовити у повному обсязі.

2.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 17841,70 грн. покладаються на позивача.

Повний текст рішення складено 23 грудня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко