Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/860/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради (33018, м.Рівне, вул. Відінська, 39, офіс 305, )

до Рівненської міської ради (33028, м.Рівне, вул.Соборна, 12а, )

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м.Рівне, вул.Шевченка, 45, )

про визнання незаконним та скасування рішення

за участі представників:

- від позивача: Кулєша А.А., Губар В.Є.;

- від відповідача: Чепиль М.І.;

- від третьої особи: Єфіменко О.М.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Комунальне підприємство "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради (далі Комунальне підприємство) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Рівненської міської ради (далі Рада) про визнання незаконним та скасування рішення Ради №7780 від 13.08.2020 "Про припинення Комунального підприємства "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради шляхом ліквідації" (далі Рішення Ради, або рішення №7780).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Комунальне підприємство вважає Рішення Ради таким, що підлягає визнанню незаконним та скасуванню, з огляду на те, що:

- випадки, з настанням яких Комунальне підприємство ліквідується за рішенням відповідача, мають бути передбачені п.1 ч.1 ст.110 ЦК України або ж установчими документами (статутом) позивача, однак, Рішення ради не містить вказівки на жоден з випадків передбачених законом, водночас, такі випадки не передбачені і статутом позивача, що вказує на його невмотивованість та невідповідність положенням п.1 ч.1 ст.110 ЦК України;

- підтвердженням невмотивованості оскаржуваного рішення Ради позивач також вважає факт прибутковості Комунального підприємства, про що подає відповідну довідку, навіть за умов не прийняття відповідачем передбаченої п.4.2 Статуту програми підтримки та розвитку Комунального підприємства;

- вважає, що Рішення Ради не відповідає іншим вимогам чинного законодавства, при цьому посилається на частину 3 статті 105 Цивільного кодексу України, відповідно до якої суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації; ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Аналогічні вимоги щодо необхідності зазначення у рішенні про припинення юридичної особи відомостей про порядок та строк заявлення кредиторами своїх вимог містяться і в п.7 ч.1 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 № 755-IV. Однак, на переконання позивача, всупереч наведеним нормам у Рішенні Ради відповідач обмежився лише встановленням строку заявлення кредиторами своїх вимог до Комунального підприємства, водночас порядок заявлення кредиторами таких вимог не зазначив, що фактично унеможливлює його виконання.

Таким чином, позивач стверджує, що Рішення Ради не відповідає наведеним положенням законодавства, що відповідно до ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" є підставою для визнання його незаконним в судовому порядку.

Крім того, позивач посилається на прийняття оскаржуваного Рішення Ради (питання № 10 порядку денного) відповідачем не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, оскільки ним грубо порушено процедуру його прийняття, зокрема:

- порушено процедуру голосування по питанню №10 порядку денного та фіксації їх результатів: при підрахунку голосів системою враховано голоси 33 депутатів, хоча на початку пленарного засідання оголошено про присутність лише 32 депутатів, а при тестовому голосуванні їх кількість вже склала 36 депутатів, що вказує на порушення п.31.1 ст.31 Регламенту Ради, зокрема, реєстрацію 4 депутатів після початку засідання та внесення відповідних змін в Систему, тобто несанкціоноване втручання в її роботу;

- відповідно до п.41.1 ст.41 Регламенту рішення Ради з будь-якого питання після його обговорення приймається на її пленарному засіданні в такій послідовності: 1)проект рішення ставиться на голосування за основу; 2) після цього ставляться на голосування в порядку надходження всі зміни та доповнення, що надійшли під час обговорення проекту рішення; 3) проект рішення ставиться на голосування в цілому як рішення з урахуванням змін та доповнень, підтриманих більшістю депутатів від загального складу Ради. Згідно з п.41.2 ст.41 Регламенту головуючому заборонено ставити рішення на голосування в цілому без його попереднього голосування за основу за відсутності мовчазної згоди Рівнеради. Голосування за основу і в цілому можливе виключно у випадку, коли на заклик головуючого: "Чи можливо цей проект рішення поставити на голосування за основу і в цілому?" не надійшло жодного заперечення депутатів. Всупереч наведеним вимогам, питання 10 порядку денного головуючим на голосування за основу не ставилося, заклик щодо можливості голосування проекту рішення № 7780 за основу і в цілому не оголошувався, натомість голосування проведено в цілому, тобто у не передбачений Регламентом спосіб;

- Пунктами 41.3 та 41.4 ст.41 Регламенту передбачено, що у разі, якщо Рада прийняла рішення за основу, головуючий пропонує розглянути пропозиції та доповнення до тексту проекту рішення. Можливе прийняття рішення Ради спочатку по пунктах, розділах, а потім - у цілому. Усі пропозиції, поправки та доповнення ставляться на голосування окремо. Позивачем 15.06.2020 відповідачу подано зауваження до проекту рішення, а 12.08.2020 заяву про зняття з розгляду питання № 10 порядку денного для додаткового вивчення, однак, на противагу вищенаведеним пунктам ст.41 Регламенту цю пропозицію на голосування не поставлено;

- як визначено п.41.9.10 ст.41 Регламенту у разі порушення процедури голосування або виникнення перешкод під час його проведення негайно проводиться переголосування без обговорення. В разі наявності заперечень щодо такого повторного голосування це питання вирішується за процедурним рішенням Рівнеради. Оскільки за фактичної наявності порушення процедури голосування, відповідач мав згідно з наведеними вимогами п.41.9.10 ст.41 Регламенту негайно провести переголосування без обговорення, однак, цього не вчинив, що вказує на те, що Рішення Ради № 7780 узагалі не приймалося у законний, тобто шляхом переголосування без обговорення, спосіб.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що прийняття рішення № 7780 проведено відповідачем із грубим порушенням закріпленої Регламентом процедури. Незважаючи на наведені порушення Регламенту Рішення Ради оприлюднене 21.08.2020 на офіційному сайті відповідача.

Приймаючи оскаржуване Рішення, на переконання Комунального підприємства, Радою порушено цивільні права та інтереси позивача, оскільки воно передбачає ліквідацію Комунального підприємства, наслідком якої є припинення здійснення позивачем будь-якої діяльності, звільнення працівників та інші негативні наслідки процедури припинення.

Позивач посилаючись на вимоги частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України, з наведених вище підстав вважає, що Рішення Ради, як акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, який суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача, підлягає визнанню незаконним і скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою суду від 27.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.09.2020.

17.09.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого Рада заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що оскаржуване Рішення було прийняте у відповідності до статті 19 Конституції України, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України. Рада вказує, що порядок заявлення кредиторами своїх вимог прописаний та визначений пунктами 2-6 оскаржуваного рішення, а закон не визначає вичерпного переліку підстав ліквідації юридичної особи за рішенням її власника. Рада також заперечує порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення, зокрема, з тих підстав, що позивач не є суб`єктом внесення пропозиції до проєкту рішення Ради, що був предметом колегіального розгляду на пленарному засіданні сесії 13.08.2020, а тому розгляд та схвалення винесеного на розгляд сесії проєкту Рішення Ради був здійснений з дотриманням Регламенту Рівненської міської ради сьомого скликання.

Ухвалою суду від 17.09.2020, зокрема, залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради. Підготовче судове засідання відкладено на 01.10.2020.

Ухвалою від 01.10.2020 розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено на 22.10.2020.

06 жовтня 2020 року на адресу суду надійшли пояснення Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, відповідно до яких третя особа заперечила проти задоволення позовних вимог. Вказує, що з дати внесення запису щодо оспорюваного Рішення Ради до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повноваження з управління підприємством та проведення процедури ліквідації, здійснюється ліквідаційною комісією підприємства, що випливає з положень статті 111 ЦК України та пункту 12.5 Статуту. Відтак, на переконання третьої особи, безпідставним є твердження позивача щодо неможливості виконання спірного Рішення через незазначення в ньому порядку заявлення вимог кредиторів. Крім того, вказує, що п. 7.6 Статуту Комунального підприємства дає беззаперечне право власнику підприємства прийняти рішення про ліквідацію останнього.

Ухвалою суду від 22.10.2020 закрито підготовче провадження у справі, та призначено її до судового розгляду по суті на 12.11.2020.

Судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 12.11.2020 не відбулось. Відповідне повідомлення було розміщено на офіційному веб-сайті суду.

Ухвалою суду від 16.11.2020 розгляд справи по суті призначено на 01.12.2020.

У судовому засіданні 01.12.2020 судом було оголошено перерву до 10.12.2020.

У судовому засіданні 10.12.2020 судом було оголошено перерву до 17.12.2020.

10 грудня 2020 року представником позивача подано до суду заяву про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

У судовому засіданні 17.12.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на норми, що вказані у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи заперечив проти задоволення позову з підстав вказаних у письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, за захистом своїх цивільних прав та інтересів у спосіб - визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Також Комунальне підприємство посилається на положення частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Разом з тим, обґрунтовуючи підвідомчість даної справи господарському суду, позивач вказує, що даний спір виник між засновником (Радою) позивача та самим позивачем з приводу припинення його діяльності.

Так, Великою Палатою Верховного суду у постанові від 09.09.2020 №260/91/19 зроблено наступні висновки.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

За змістом статті 55 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

За статтею 59 ГК України припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Також відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами (частина перша статті 110 ЦК України); дані про рішення щодо припинення юридичної особи належать до відомостей, які вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі відповідних заяв (пункт 27 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

За частиною четвертою статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Частиною третьою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з пунктом 30 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого в процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання в концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності територіальної громади.

Таким чином, засновником та власником корпоративних прав підприємства комунальної форми власності є територіальна громада, інтереси якої представляє відповідна рада.

Відповідно до частин першої - третьої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, до компетенції міської ради належить здійснення розпорядчих функцій та прийняття рішень, зокрема, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Тож, Велика Палата Верховного суду, щодо юрисдикційної належності спорів про оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи, вказала, що такі спори є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Позивач у даній справі оскаржує рішення Ради від 13.08.2020 №7780 "Про припинення Комунального підприємства "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради шляхом ліквідації", що прийняте у відповідності статті 104 ЦК України.

Таким чином, оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень Ради та є розпорядчим документом щодо власності територіальної громади, який передбачає індивідуалізовані приписи щодо ліквідації конкретної юридичної особи, є необхідним для вчинення реєстраційних дій з ліквідації юридичної особи й після реалізації вичерпує свою дію.

Судом встановлено, що Рішенням Рівненської міської ради від 13.08.2020 № 7780 "Про припинення Комунального підприємства "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради шляхом ліквідації" (а.с. 14) вирішено:

1. Припинити Комунальне підприємство "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради (, місцезнаходження: 33018, місто Рівне, вул. Відінська, 39) шляхом ліквідації.

2. Утворити ліквідаційну комісію Комунального підприємства "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради та затвердити її склад згідно з додатком до цього рішення.

3. Визначити таке місцезнаходження ліквідаційної комісії: 33018, місто Рівне, вул. Відінська, буд. 39.

4. Ліквідаційній комісії провести всі необхідні заходи з припинення шляхом ліквідації Комунального підприємства "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради, в тому числі протягом трьох робочих днів із дати прийняття цього рішення подати його державному реєстратору для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру.

5. Установити строк заявлення вимог можливими кредиторами - два місяці з дня оприлюднення в установленому законом порядку на сайті Міністерства юстиції України повідомлення про припинення шляхом ліквідації Комунального підприємства "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради.

6. Ліквідаційній комісії завершити процедуру з припинення шляхом ліквідації Комунального підприємства "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради та подати документи державному реєстратору для державної реєстрації припинення до 01.12.2020, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами.

7. Контроль за виконанням цього рішення доручити постійній комісії з питань міського господарства, постійній комісії з питань бюджету, фінансів та управління комунальною власністю, секретарю міської ради С.Паладійчуку та заступнику міського голови В.Герману, а організацію його виконання - начальнику Управління житлово-комунального господарства Я.Сахнюку та директору Комунального підприємства "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради А.Кулєші.

Додатком до рішення затверджено склад ліквідаційної комісії з припинення шляхом ліквідації Комунального підприємства "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради (а.с. 15), зокрема, визначено її голову та членів.

Відповідно до п.1.1 Статуту Комунального підприємства (а.с. 16-24), затвердженого рішенням відповідача від 25.04.2019 № 5896 (далі Статут) підприємство за своєю організаційно-правовою формою є комунальним комерційним унітарним підприємством, яке засноване на комунальній власності територіальної громади міста Рівного і здійснює діяльність на принципах повного господарського розрахунку, самофінансування, власного комерційного ризику та вільного найму працівників, спрямовану на одержання прибутку.

Як визначено п.1.3 Статуту засновником і власником підприємства є територіальна громада міста Рівного в особі Рівненської міської ради (Власник). Підприємство здійснює господарську комерційну діяльність, є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним власнику.

Згідно з пунктом 1.4 Статуту органом управління (Уповноважений орган) є Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, яке здійснює функції управління відповідно до цього статуту та рішень Власника.

У відповідності до п. 7.1 Статуту управління підприємством здійснюється відповідно до статуту на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і принципів самоврядування трудового колективу. З питань своєї діяльності Підприємство підпорядковане, підзвітне та підконтрольне Власнику, виконавчому комітету Рівненської міської ради, Рівненському міському голові та Управлінню житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ради. Власник здійснює свої повноваження щодо підприємства безпосередньо через уповноважений орган.

Відповідно до п. 7.6 Статуту до Виключної компетенції Власника (Ради) відноситься, зокрема, прийняття рішень про ліквідацію Підприємства.

Із змісту положень ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи вищенаведені приписи законодавства, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. На позивача покладено обов`язок обґрунтувати своєї вимоги поданими доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує її, а саме на підставу позову.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" - місцеве самоврядування здійснюється, зокрема, на принципі законності.

В частині 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Комунальне підприємство зазначило, що рішення № 7780 не відповідає вимогам, передбаченим ст. 59 ГК України, ч.3 ст.105 та п.1 ч.1 ст.110 ЦК України, п.7 ч.1 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV, що відповідно до ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" є підставою для визнання його незаконним в судовому порядку.

Відповідно до статті 59 Господарського кодексу України припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Статею 105 Цивільного кодексу України унормовано порядок виконання рішення про припинення юридичної особи, відповідно до частини 3 якої учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.110 ЦК України, юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

В той же час, відповідно до пункту 7.6 Статуту до виключної компетенції Власника відноситься, зокрема, прийняття рішення про ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання Підприємства. Випадки, у яких власник може прийняти таке рішення Статутом не визначені.

Стаття 15 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV визначає вимоги до оформлення документів, що подаються для державної реєстрації, відповідно до пункту 7 частини 1 якої документи, що подаються для державної реєстрації, повинні відповідати таким вимогам, зокрема, рішення про припинення юридичної особи має містити відомості про персональний склад комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), її голову або ліквідатора, реєстраційні номери облікових карток платників податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), про порядок та строк заявлення кредиторами своїх вимог.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Судом досліджено спірне Рішення Ради, та встановлено, що останнє відповідає положенням чинного законодавства та прийняте у межах компетенції Ради, визначеної законодавством, а також у межах виключної компетенції Ради як Власника Комунального підприємства, що визначена Статутом.

Посилання позивача на невмотивованість рішення Ради про ліквідацію позивача, а також про його невідповідність положенням п.1 ч.1 ст.110 ЦК України є безпідставними, оскільки відповідно до зазначеної норми юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. При цьому Статутом позивача (п. 12.1) вказано, що припинення діяльності Підприємства здійснюється, зокрема, шляхом його ліквідації, за рішенням Власника. Тобто, ні Статут, ні норма цивільного кодексу, на яку посилається позивач не містить конкретних та виключних випадків у яких власник може прийняти рішення про ліквідацію підприємства, а також не містить вимоги про необхідність вмотивованості такого рішення власника та зазначення у ньому конкретних підстав.

Позивач зазначає, що рішенням № 7780 відповідач порушив цивільні права та інтереси позивача оскільки воно передбачає ліквідацію підприємства, наслідком якої є припинення здійснення позивачем будь-якої діяльності, звільнення працівників та інші негативні наслідки процедури припинення.

Однак, суд не погоджується з таким твердженням Комунального підприємства, оскільки саме лише прийняття Радою рішення в межах повноважень визначених Статутом та законодавством не може свідчити про порушення прав позивача.

Судом також не встановлено порушень статті 59 ГК України, ч.3 ст.105 ЦК України, а також пункту 7 ч.1 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003, при прийнятті оскаржуваного рішення Ради, про які стверджує позивач.

Як вбачається з Рішення Ради №7780, пунктами 2-6 останнього визначено як порядок так і строк заявлення кредиторами своїх вимог, Рішення Ради відповідає вимогам до документу, що подається для державної реєстрації припинення юридичної особи. Вказаним рішенням утворено ліквідаційну комісію та затверджено її склад, визначено її місцезнаходження, тому судом не встановлено жодних обставин, які могли б унеможливити його виконання чи створити перешкоди кредиторам для заявлення своїх вимог.

Підтвердженням невмотивованості оскаржуваного рішення Ради позивач також вважає факт прибутковості Комунального підприємства, про що подає відповідну довідку (а.с. 25).

Із зазначеної довідки вбачається, що Комунальне підприємство у березні-травні 2020 отримувало певний прибуток. Однак, згідно наданої Радою пояснювальної записки до проєкту Рішення Ради (а.с. 56), аналіз фінансового стану Комунального підприємства, що проводився в цілому за 2019 рік, свідчить про фактичне банкрутство підприємства.

Разом з тим, як зазначалось вище, ні Статут, ні положення статті 110 ЦК України не ставлять можливість прийняття власником Комунального підприємства рішення про його ліквідацію у залежність від фінансових показників такої юридичної особи.

Тому, на переконання суду твердження позивача про невідповідність Рішення Ради вимогам чинного законодавства, його невмотивованість та порушення таким рішенням інтересів Комунального підприємства є необґрунтованими та не підтвердженими, відтак, підстав для визнання такого рішення незаконним та його скасування судом не встановлено.

Крім того, позивач стверджує, що рішення № 7780 (питання № 10 порядку денного) прийняте відповідачем не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, оскільки ним грубо порушено процедуру його прийняття.

При цьому Комунальне підприємство посилається на порушення пунктів Регламенту Ради.

Суд констатує, що Регламент Ради - це нормативно-правовий акт місцевого самоврядування, який встановлює порядок скликання та діяльності сесій міської ради, підготовки і розгляду нею рішень про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії, її органів, підготовки та ведення пленарних засідань, розгляду та прийняття рішень тощо.

Регламент Рівненської міської ради сьомого скликання є Додатком до Рішення Ради №786 від 23.05.2016 (витяг на а.с. 27-33), та згідно п. 1.3 встановлює порядок діяльності Рівнеради, скликання сесій Рівнеради, підготовки і розгляду нею питань, прийняття рішень Рівнеради та з інших процедурних питань, порядок роботи сесії Рівнеради, порядок проведення пленарних засідань Рівнеради, порядок затвердження структури виконавчих та інших органів Рівнеради, порядок їх формування, обрання та затвердження посадових осіб Рівнеради, порядок формування та організації роботи постійних комісій, тимчасових контрольних комісій та інших органів Рівнеради, порядок участі депутатських фракцій у груп у роботі та інші процедури, які випливають з повноважень Рівнеради, встановлених Конституцією України і законами України.

Позивач просить визнати Рішення Ради незаконним, вказуючи на порушення Регламенту при прийнятті спірного рішення. Проте, позивач посилається на положення ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування", відповідно до якого акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. В чому полягає невідповідність Рішення Конституції чи Законам України, позивачем не зазначено.

Згідно зі статтею 4 Цивільного кодексу України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України. Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

За частиною 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, Регламент Ради не є актом цивільного законодавства в розумінні вказаної статті. В той же час, судом не встановлено невідповідності оскаржуваного рішення актам цивільного законодавства, Конституції чи Законам України.

Рішення Ради прийняте в межах компетенції, в порядку та спосіб визначений законами України.

Разом з тим, доводи позивача про порушення Радою Регламенту під час прийняття Рішення про ліквідацію Комунального підприємства, перевірені судом шляхом дослідження матеріалів справи, пояснень сторін, а також диску відеозапису пленарного засідання Рівненської міської ради від 13.08.2020 (долучений позивачем до справи) та спростовуються встановленими обставинами.

Так, у відповідності до положень статті 16 Закону України "Про місцеві вибори" загальний склад Рівненської міської ради становить 42 депутати.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту 42.2. Регламенту Рівненської міської ради, рішення Рівнеради приймається на її пленарному засіданні. Рішення вважається прийнятим, якщо воно набрало не менше 22 голосів, крім питань, щодо яких визначено іншу кількість голосів для ухвалення рішення.

В свою чергу, проект оскаржуваного рішення набрав 23 голоси на підтримку, 1 голос проти, 3 - утрималися, 6 - не голосували (а.с. 35).

Позивачем до матеріалів справи надані зауваження до проєкту спірного рішення, звернення від колективу, а також заяву про зняття з розгляду питання 10 порядку денного пленарного засідання Ради для додаткового вивчення (а.с. 36-38).

Стаття 26 Регламенту Ради визначає суб`єктів права внесення пропозицій щодо питань, які виносяться на розгляд Рівнеради (ініціатори). Так, відповідно до статті 26.1. Регламенту Ради пропозиції щодо питань, які виносяться на розгляд Рівнеради, можуть вноситися міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом Рівнеради, головою місцевої державної адміністрації, головою обласної ради, загальними зборами громадян, членами територіальної громади в порядку, визначеному законодавством, статутом громади та рішеннями Рівнеради. Пропозиції щодо прийняття рішень, які відповідно до закону є регуляторними актами, вносяться з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Кожна пропозиція повинна містити зазначення суб`єкта подання

Згідно з пунктом 26.2. Регламенту Ради ініціатор внесення є автором проекту рішення. Ініціатор внесення має право на визначення (заміну) доповідача (доповідати самостійно, або доручити на власний розсуд це будь-якій іншій особі).

Підставою для включення до порядку денного сесії залежно від того, хто із суб`єктів є ініціатором, можуть бути:

1) розпорядження міського голови;

2) рішення постійної комісії щодо внесення питання на розгляд Рівнеради;

3) звернення депутата (депутатів), голови місцевої державної адміністрації, голови обласної ради до міського голови;

4) письмове звернення депутатської фракції до міського голови, підписане її керівниками;

5) рішення виконавчого комітету Рівнеради про внесення питання на розгляд Рівнеради;

6) протокол проведених відповідно до вимог Статуту територіальної громади загальних зборів громадян, на яких прийнято рішення про місцеву ініціативу;

7) рішення (резолюції) громадських слухань;

8) розгляд електронних петицій громадян.

Щодо доводів позивача про порушення процедури розгляду та прийняття оскаржуваного рішення, тобто у спосіб не передбачений Регламентом, дослідивши положення Регламенту Ради, суд погоджується з твердженням відповідача, що позивач не є суб`єктом внесення пропозицій до проекту рішення Рівненської міської ради, що був предметом колегіального розгляду на пленарному засіданні сесії 13.08.2020, а тому розгляд та схвалення винесеного на розгляд сесії проєкту оскаржуваного рішення Рівненської міської ради був здійснений з дотриманням Регламенту Рівненської міської ради сьомого скликання.

Процедурних порушень про які зазначає позивач, та які б могли вплинути на результат прийнятого Власником рішення про ліквідацію Комунального підприємства судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлені судом обставини свідчать про недоведеність позивачем його вимог, що виключає можливість задоволення позовних вимог на заявлених в позові правових підставах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що в задоволенні позову судом відмовлено, суд залишає судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 237- 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Комунального підприємства "Інтелектуальні транспортні системи - Рівне" Рівненської міської ради до Рівненської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 28.12.2020.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич