ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" грудня 2020 р. Cправа № 902/838/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці Вінницькі міські електричні мережі" (вул. Пирогова, 174, м. Вінниця, 21008)

до: Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго "Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" (вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 2Е, м. Вінниця, 21000)

про стягнення 425 961,30 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача Іваніцький Ю.В. згідно витягу з ЄДРЮОФОПтаГФ;

відповідача Зінченко А.А. згідно ордеру

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № СО-51-1710 від 20.08.2020 Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці Вінницькі міські електричні мережі" з вимогою до Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго "Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" про стягнення 425 961,30 грн, з яких: 385 047,26 грн вартість послуг з розподілу електричної енергії; 7481,46 грн - вартість послуг з компенсації перетікання реактивної енергії; 23 148,68 грн - пеня за несвоєчасний розрахунок за надані послуги; 5687,91 грн - сума збільшення боргу з врахуванням індексу інфляції та 4595,99 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 04.09.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/838/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.09.2020.

За наслідками судового засідання 30.09.2020, за клопотанням позивача, підготовче засідання відкладено на 03.11.2020.

Ухвалою суду від 03.11.2020, за клопотанням позивача, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 01.12.2020.

01.12.2020 до суду надійшла заява позивача за № СО-51-2457 від 30.11.2020 про уточнення позовних вимог.

В судовому підготовчому засіданні 01.12.2020, дослідивши заяву позивача про уточнення позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі збільшити чи зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом враховано, що статтею 46 ГПК України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «уточнення» позовних вимог, або позовної заяви (уточненої).

А отже, при вирішенні питання щодо її прийняття до розгляду суд має виходити з її змісту, а також із змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, і розцінювати таку заяву як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Згідно поданої заяви про уточнення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вартість послуг з розподілу електричної енергії в сумі 324 875,18 грн; вартість послуг з компенсації перетікання реактивної енергії в сумі 7481,46 грн.; пеню в сумі 23 148,68 грн.; 3% річних в сумі 4595,99 грн. та інфляційні втрати в сумі 5687,91грн, а всього 365 789,22 грн. Отже, заява позивача про уточнення позовних вимог за своїм змістом фактично є заявою про зменшення загального розміру, заявлених до стягнення позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява позивача подана з додержанням вимог ГПК України, остання прийнята судом до розгляду.

За результатами судового засідання 01.12.2020 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 01.12.2020 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.12.2020.

В судовому засіданні 21.12.2020 представником відповідача заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи заяви про залучення доказів.

Розглядаючи означене клопотання суд виходив з наступного.

За змістом ч.ч. 3, 4, 8 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Так, ухвалою суду від 03.11.2020 судом встановлено учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій до 25.11.2020.

Таким чином, звертаючись до суду з клопотаннями про долучення доказів відповідачем пропущено строк для подання доказів, при цьому, клопотання про поновлення пропущеного строку останнім до суду не подано.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

З огляду на відсутність клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, суд, протокольною ухвалою від 21.12.2020 залишив клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи доказів без розгляду.

При розгляді справи 21.12.2020, протокольною ухвалою судом оголошено перерву в судовому засіданні до 23.12.2020.

23.12.2020 до канцелярії суду подано письмові пояснення за підписом представника позивача Іваніцького Ю.В. в яких наведено порядок зарахування сплачених відповідачем грошових коштів після відкриття провадження в даній справі.

На визначену судом дату з`явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив про їх задоволення. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на наступне.

02 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Вінницяобленерго» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Вінницяобленерго») в особі структурної одиниці «Вінницькі міські електричні мережі» та Дочірнім підприємством «Теплокомуненерго «Маяк» Публічного акціонерного товариства «Маяк», правонаступником якого є Дочірнє підприємство «Теплокомуненерго «Маяк» Приватного акціонерного товариства «Вінницький завод «Маяк», укладений договір № ВІ-220100 «Про постачання електричної енергії» .

Відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01.01.2019 позивач АТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Вінницькі МЕМ», як оператор системи розподілу, здійснює діяльність виключно по наданню послуг з розподілу електричної енергії власними мережами в межах міста Вінниці.

Відповідач з 01 січня 2019 року є споживачем послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № ВІ-220100 від 02.01.2013.

Протягом дії договору та згідно з його умовами позивач в період з лютого по липень 2020 року надавав відповідачу послуги з розподілу електричної енергії та компенсації перетікання реактивної енергії, що підтверджується актами прийняття-здачі наданих послуг з розподілу електричної енергії та актами прийняття-здачі наданих послуг з компенсації перетікання реактивної енергії, які оформлені сторонами.

В період з 01.02.2020 по 01.08.2020 позивач надав відповідачу послуги з розподілу 352 650 кВт*год. електричної енергії на загальну суму 385047,26 грн. та послуги з компенсації перетікання реактивної енергії 259 800 кВар*год. на загальну суму 7481,46 грн.

Протягом зазначеного періоду відповідач оплату наданих послуг не здійснював.

Станом на 01.08.2020 загальна сума заборгованості відповідача за надані послуги склала 392 528,72 грн., в тому числі за послуги з розподілу електричної енергії 385 047,26 грн. та за послуги з компенсації перетоків реактивної енергії 7481,46 грн.

Після відкриття провадження в даній справі відповідач здійснив часткову оплату вартості наданих послуг з розподілу електричної енергії в сумі 145 000,00 грн.

В той же час, протягом зазначеного періоду відповідач, продовжуючи споживати електричну енергію, отримав послугу з розподілу електричної енергії на суму 84 827,92 грн.

При здійсненні оплати, відповідач в платіжних дорученнях на оплату в графі «Призначення платежу» зазначив, що це є «Оплата за послугу з розподілу електричної енергії згідно договору № ВІ-220100 від 02.01.2013 року» без визначення конкретного періоду за який здійснюється оплата.

У зв`язку з тим, що відповідач чітко не визначив період за який здійснена оплата, позивач зарахував кошти у сумі 84 827,92 грн. в рахунок оплати за послуги з розподілу електричної енергії, які були надані відповідачу з серпня по жовтень 2020 року.

Залишок сплачених коштів у сумі 60 172,08 грн. позивач зарахував в рахунок часткового погашення суми боргу за послуги з розподілу електричної енергії в розмірі 385 047,26 грн. заявленого в позовній заяві.

Таким чином, станом на 01.12.2020 сума позовних вимог за надані послуги з розподілу електричної енергії складає 324 875,18 грн.

Представник відповідача заперечив проти розміру заявлених позовних вимог. Наполягав на тому, що між сторонами укладено мирову угоду про затвердження якої просив суд. Проте тексту мирової угоди не надав, що виключає можливість її розгляду судом.

При розгляді справи суд зважає що у визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву у визначений судом строк, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

В судовому засіданні 23.12.2020 прийнято судове рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 23.12.2020 представники сторін не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2013 між Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Вінницяобленерго") в особі СО «Вінницькі міські електричні мережі» ( Постачальник електричної енергії, позивач у справі) та Дочірнім підприємством «Теплокомуненерго «Маяк» Публічного акціонерного товариства «Маяк», правонаступником якого є Дочірнє підприємство «Теплокомуненерго «Маяк» Приватного акціонерного товариства «Вінницький завод «Маяк» (Споживач, відповідач у справі) укладено договір № ВІ-220100 про постачання електричної енергії. (надалі Договір) (а.с. 15-28)

Згідно з предметом Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю 2929 кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Договору під час виконання його умов, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ).

Пунктом 2.3.3. Договору визначено, що Споживач зобов`язується оплачувати Оператору системи розподілу вартість наданих послуг згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показників засобів обліку електроенергії».

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що розрахунковий період за даним договором, протягом якого визначається обсяг наданих Споживачу послуг з розподілу електроенергії, прирівнюється до календарного місяця.

Відповідно до п. 1.3. Договору точка продажу електричної енергії знаходиться на межі балансової належності електромереж Постачальника та Споживача, що вказана у відповідних додатках до цього Договору. Сумарна приєднана потужність у точках підключення становить 3284 кВт.

Згідно умов пункту 1 Додатку № 3 «Порядок розрахунків» до Договору, Споживач здійснює до 05 числа розрахункового періоду плановий платіж 100% вартості обсягу електричної енергії, заявленого на відповідний розрахунковий період згідно з додатком «Обсяги постачання електричної енергії Споживачу та субспоживачам» до Договору. Остаточний розрахунок за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, Споживач зобов`язаний здійснити протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання рахунку, але не пізніше ніж за 2 (два) банківських дні до кінця розрахункового періоду з урахуванням планових платежів.

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання у укладається на строк до 31.12.2020. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. (п. 9.4. Договору)

25.07.2018 між Сторонами укладено Угоду про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії № ВІ-220100 від 02.01.2013, згідно з якою п. 1.1. Договору викладено в наступній редакції: «1.1. Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю 2580 кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.» Сумарна приєднана потужність у точці підключення, згідно умов Угоди від 25.07.2018, становить 2935 кВт. (а.с.29)

Господарські відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії регулюються спеціальним Законом України «Про ринок електричної енергії» та іншими підзаконними актами, що прийняті на його виконання.

Відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01.01.2019 позивач АТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Вінницькі МЕМ», як оператор системи розподілу, здійснює діяльність виключно по наданню послуг з розподілу електричної енергії власними мережами в межах міста Вінниці.

Позивач надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії Послуги.

З 11 червня 2018 року діють Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 14 березня 2018 року N 312 (далі ПРРЕЕ).

Форма типового договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії визначена в Додатку № 3 до ПРРЕЕ, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018р. №312.

Пунктом 2. Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 визначено, що «Укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови».

Пунктом 2.1.3 ПРРЕЕ визначено, що «Споживачі укладають договір споживача про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності чинного паспорта точки розподілу».

Пунктом 2.1.3 ПРРЕЕ визначено, що «Споживачі укладають договір споживача про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності чинного паспорта точки розподілу».

Пунктом 2.1.6. ПРРЕЕ визначено, що «у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора 2 системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії».

Тобто, в разі підписання Споживачем заяви-приєднання, сплати рахунку оператора, а також в разі фактичного споживання ним електричної енергії з 01.01.2019, вважається, що Споживач фактично приєднався до умов публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

21.11.2018 відповідачем підписано заяву-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії. (а.с.30)

Таким чином, з 01 січня 2019 року відповідач є споживачем послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № ВІ- 220100 від 02.01.2013.

Згідно з умовами Договору позивач в період з лютого 2020 року по липень 2020 року надавав відповідачу послуги з розподілу електричної енергії та компенсації перетікання реактивної енергії.

Факт надання послуг з розподілу електричної енергії, компенсації перетікання реактивної енергії відповідачу та їх обсяг підтверджується актами прийняття-здачі наданих послуг з розподілу електричної енергії та актами прийняття-здачі наданих послуг з компенсації перетікання реактивної енергії, які оформлені сторонами. (а.с. 31-36)

Так, за період з 01.02.2020 по 01.08.2020 позивач надав відповідачу послуги з розподілу 352 650 кВт*год. електричної енергії на загальну суму 385 047,26 грн. та послуги з компенсації перетікання реактивної енергії 259 800 кВар*год. на загальну суму 7481,46 грн.

Проте, відповідачем не виконано свої зобов`язання з оплати наданих послуг, що стало підставою звернення позивачем з позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.627 ЦК України, ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст. 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спірні господарські правовідносини сторін виникли із укладеного ними Договору про постачання електричної енергії № ВІ-220100 від 02.01.2013, права і обов`язки сторін визначені цим Договором, а також в частині, не обумовленій договором - чинним законодавством України, зокрема, параграфом 3 глави 30 розділу 6 ГК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, (в їх редакціях, чинних на час виникнення спірних відносин).

За частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Статтею 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії; договір про постачання електричної енергії споживачу.

За частиною 1 статті 45 Закону України «Про ринок електричної енергії» розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

За приписами частин 1 та 2 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Прикінцевими та перехідними положеннями даного Закону, зокрема п.13, передбачено, що споживачі (крім побутових та малих непобутових споживачів), яким на день набрання чинності цим Законом здійснював постачання електричної енергії постачальник за регульованим тарифом, мають обрати собі електропостачальника та укласти з ним договір постачання електричної енергії споживачу до 1 січня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 275 ГК України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергія) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено оплати наданих позивачем послуг з розподілу електричної енергії та послуг з компенсації перетоків реактивної енергії, і заборгованість останнього, станом на день звернення з позовом до суду склала 385 047,26 грн вартість послуг з розподілу електричної енергії, 7 481,46 грн - вартість послуг з компенсації перетоків реактивної енергії, що загалом становить 392 528,72 грн.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 392 528,72 грн заборгованості.

Разом з тим, після відкриття провадження в даній справі відповідач здійснив часткову оплату вартості наданих послуг з розподілу електричної енергії в сумі 145 000,00 грн., а саме:

- 27.10.2020 платіжним дорученням № 93 сплачено 100 000,00 грн.;

- 30.10.2020 платіжним дорученням № 103 сплачено 30 000,00 грн.;

- 04.11.2020 платіжним дорученням № 107 сплачено 10 000,00 грн.;

- 13.11.2020 платіжним дорученням № 129 сплачено 5 000,00 грн.

Відповідно до пояснень позивача, відповідач, продовжуючи споживати електричну енергію, отримав послугу з розподілу електричної енергії в період серпень-жовтень 2020 року, загальний розмір якої склав 84 827,92 грн.

При здійсненні оплати, відповідач в платіжних дорученнях на оплату в графі «Призначення платежу» зазначив, що це є «Оплата за послугу з розподілу електричної енергії згідно договору № ВІ-220100 від 02.01.2013 року» без визначення конкретного періоду за який здійснюється оплата.

У зв`язку з тим, що відповідачем чітко не визначено періоду за який здійснена оплата, позивач зарахував кошти у сумі 84 827,92 грн. в рахунок оплати за послуги з розподілу електричної енергії, які були надані відповідачу з серпня по жовтень 2020 року.

Залишок сплачених коштів у сумі 60 172,08 грн. (145 000,00 84827,92) позивач зарахував в рахунок часткового погашення суми боргу за послуги з розподілу електричної енергії в розмірі 385 047,26 грн. заявленого в позовній заяві.

Відтак, за розрахунком позивача, станом на 21.12.2020 сума боргу за надані послуги з розподілу електричної енергії складає 324 875,18 грн.

Також позивач вказує, що в листопаді та грудні 2020 року відповідачем додатково було здійснено часткову оплату за надані послуги з розподілу електричної енергії, а саме:

- 27.11.2020 платіжним дорученням № 177 сплачено 15 000,00 грн.;

- 30.11.2020 платіжним дорученням № 180 сплачено 20 000,00 грн.;

- 01.12.2020 платіжним дорученням № 181 сплачено 20 000,00 грн.;

- 02.12.2020 платіжним дорученням № 184 сплачено 9 000,00 грн.;

- 03.12.2020 платіжним дорученням № 185 сплачено 10 000,00 грн.;

- 04.12.2020 платіжним дорученням № 186 сплачено 10 000,00 грн.

З огляду на те, що в платіжних дорученнях на оплату в графі «Призначення платежу» відповідачем чітко не визначено конкретний період за який здійснена оплата, сплачені кошти були зараховані, як часткова оплата за послуги з розподілу електричної енергії, що були надані відповідачу в листопаді 2020 року в сумі 161 103,83 грн.

Зважаючи на пояснення позивача щодо порядку зарахування здійснених відповідачем платежів, суд враховує наступне.

Пунктом 4.12 ПРРЕЕ встановлено, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Пунктом 4.24 ПРРЕЕ визначено, що «У разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію сторони за взаємною згодою укладають договір щодо реструктуризації заборгованості та оформлюють графік погашення заборгованості, який є додатком до договору.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, електропостачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від оплати поточного споживання електричної енергії».

Таким чином, нормативний документ надає постачальнику послуг право, а не покладає обов`язок, зараховувати в даному випадку кошти в рахунок погашення попередньої заборгованості.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно проведено зарахування здійснених відповідачем платежів, з урахуванням яких станом на день ухвалення рішення в даній справі заборгованість останнього за послуги з розподілу електричної енергії за період з лютого по липень 2020 року становить 324 875,18 грн.

При цьому, сума заборгованості за послуги з компенсації перетікання реактивної енергії залишилась незмінною та становить 7 481,46 грн.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 23 148,68 грн пені, 4595,99 грн 3% річних та 5687,91 грн інфляційних втрат.

За розрахунком позивача розмір пені за порушення зобов`язань за надані послуги з розподілу електричної енергії становить 22 714,62 грн, а за порушення зобов`язань за надані послуги компенсації перетоків реактивної енергії 434,06 грн.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2.1 Договору передбачена відповідальність за порушення термінів внесення платежів у вигляді сплати пені в розмірі 0,75% від суми боргу, але не більше подвійної ставки НБУ, яка діяла на момент виникнення заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Суд, перевіривши розрахунок пені за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 5687,91 грн. - інфляційних втрат та 4595,99 грн 3% річних, суд зазначає таке.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Відповідно до розрахунку позивача інфляційні втрати позивачем нараховані:

- інфляційні втрати від суми за боргом за надані послуги з розподілу електричної енергії в загальній сумі 5578,16 грн за період з 01.03.2020 по 30.06.2020 ;

- інфляційні втрати від суми боргу за послуги з компенсації перетоків реактивної енергії в загальній сумі 109,75 грн. за період з 01.03.2020 по 30.06.2020.

Відповідно до розрахунку позивача 3% річних позивачем нараховані:

- 3% річних від простроченої суми боргу за надані послуги з розподілу електричної енергії на загальну суму 4510,35 грн. за період з 01.03.2020 по 18.08.2020;

- 3% річних від простроченої суми боргу за послуги з компенсації перетоків реактивної енергії на загальну суму 85,64 грн. за період з 01.03.2020 по 18.08.2020.

Судом за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE перевірено доданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, визнано його правильним та обґрунтованим.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 5687,91 грн. інфляційних втрат та 4595,99 грн 3% річних підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з п.2 ч. 1ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 6389,42 грн відповідно до платіжного доручення №3230818 від 19.08.2020, яке міститься у матеріалах справи.

Підставою зменшення позовних вимог у справі №902/838/20 стало часткове погашення відповідачем після відкриття провадження у справі заявленої до стягнення заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії .

В силу приписів ч. 3 ст. 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Вимогу про покладення на відповідача витрат позивача на сплату судового збору викладено в заяві № СО-51-2457 від 30.11.2020 про уточнення позовних вимог.

З урахуванням викладених обставин, а також керуючись положеннями ч.9 ст.129 ГПК України суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго "Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" (вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 2Е, м. Вінниця, 21000, ) на користь Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці Вінницькі міські електричні мережі" (вул. Пирогова, 174, м. Вінниця, 21008, ) 324 875 грн. 18 коп. боргу за послуги з розподілу електричної енергії; 7 481 грн. 46 коп. боргу за послуги з компенсації перетікання реактивної енергії; 23 148 грн 68 коп. пені; 5 687 грн 91 коп. інфляційних втрат; 4 595 грн 99 коп. - 3% річних; та 6 389 грн. 42 коп. - витрат зі сплати судового збору .

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 28 грудня 2020 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пирогова, 174, м. Вінниця, 21008)

3 - відповідачу (вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 2Е, м. Вінниця, 21000)