ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2020 р. Справа №909/737/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желік М.Б.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Протек Солюшнз Україна», м.Київ від 09.11.2020 (вх ЗАГС №01-05/3197/20 від 09.11.2020)

на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.11.2020 (суддя Ткаченко І.В., повний текст ухвали складено 05.11.2020, м.Івано-Франківськ)

у справі №909/737/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Протек Солюшнз Україна", м.Київ

до відповідача Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради", м.Івано-Франківськ

про стягнення 615 140,19грн за договором від 03 лютого 2020

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Івано-Франківської області перебувала срава за позовом ТОВ "Протек Солюшнз Україна" про стягнення з Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради" 615 140, 19грн за договором купівлі-продажу.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.11.2020 у справі №909/737/19 позов задоволено; вирішено стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради" на користь ТОВ "Протек Солюшнз Україна" 615 140,19грн заборгованості за договором від 03 лютого 2020 № 3311/2, а також 9 227, 10грн судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Івано-Фрнківської області від 05.11.2020 у справі №909/737/20 відмовлено у стягненні з КНП "Центральна міська клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради" на користь ТОВ "Протек Солюшнз Україна" 61 514, 02 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Додаткове рішення обгрунтоване тим, що позивач належними та допустимими доказами не підтвердив фактичного здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 61 514,02грн.

ТОВ «Протек Солюшнз Україна» подано апеляційну скаргу від 09.11.2020 (вх ЗАГС №01-05/3197/20 від 09.11.2020), в якій просить скасувати додаткове рішення суду у даній справі та прийняти нове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат. Зокрема, скаржник посилається на те, що, звертаючись із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, позивач виходив не з необхідності стягнення фактично понесених позивачем витрат, а витрат, які передбачені на умовах відкладальної обставини, а саме «гонорару успіху» адвоката.

Скаржник зазначає, що матеріали справи свідчать, що у позовній заяві позивач вказував витрти на правову допомогу у розмірі 10% від суми позову, тобто вказаний розмір витрат був задекларований у позовній заяві. Відповідно до п.3.1 договору №2 про надання иравовоїдопомоги від 19.08.2020, гонорар адвоката складає 10% від суми, вказаної у п.1.2 цього договору та сплачується клієнтом протягом 10-ти робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду чи будь-якого іншого компетентного органу, який прийняв рішення про стягнення такої суми.

КНП "Центральна міська клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради" у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, додаткове рішення залишити без змін. У випадку, якщо суд прийде до висновку про задоволення апеляційної сккарги, відповідач просить зважаючи на категорію справи, її складність, обсяг виконаної робои адвокатом, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката та прийняти рішення про часткове заоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі, що не перевищує 1500,00грн.

Зокрема, відповідач зазначає, що висновки суду першої інстанції за результатами розгляду заяви про відшкодування витрат на правову допомогу є аргументованими та такими, що грунтуються на нормах чинного законодавства. Заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу у розмірі 61 514,02грн. не відповідає критерію розумності та не співвідноситься із складністю справи, витраченим адвокатом часом на представництво інтересів. Сторонами не подано суду клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням учасників справи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Протек Солюшнз Україна», м.Київ від 09.11.2020 (вх ЗАГС №01-05/3197/20 від 09.11.2020) на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.11.2020 у справі № 909/737/20. Ухвалено здійснити розгляд справи без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, які наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів встановила таке.

Статтею 221 ГПК України визначено, що у разі якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, яке ухвалюється в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (стаття 244 ГПК України).

Як вбачається із матріалів справи, судом першої інстанції відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, в якій, зокрема, встановив сторонам строк на подачу доказів щодо розміру понесених судових витрат - протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали.

Позивачем у позовній заяві, при розрахунку судових витрат, до судових витрат віднесено судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 10 % від суми позову.

Враховуючи наведене, а також те, що станом на момент винесення рішення у матеріалах справи не було доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, судом, в рішенні від 03.11.2020 зазначені позивачем в розрахунку витрати на правову допомогу у розмірі 10 % від суми позову, залишено без розгляду.

04 листопада 2020 року до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 61 514,02грн витрат на правову допомогу адвоката, до якої долучена копія підписаного сторонами договору (угоди) про надання професійної правничої (правової) допомоги № 2 від 19.08.2020.

Відповідно до п.3.1 договору №2 про надання правової допомоги від 19.08.2020 гонорар адвоката складає 10% від суми, вказаної у п.1.2 цього договору та сплачується клієнтом протягом 10-ти робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду чи будь-якого іншого компетентного органу, який прийняв рішення про стягнення такої суми.

Судом першої інстанції відмовлено у стягненні з КНП"Центральна міська клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради" на користь ТОВ"Протек Солюшнз Україна" 61 514,02грн витрат на правову допомогу адвоката з посиланням на те, що на підтвердження фактичного здійснення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було надано суду копію договору (угоди) про надання професійної правничої (правової) допомоги № 2 від 19.08.2020, отже, позивач належними та допустимими доказами не підтвердив фактичного здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 61 514,02грн.

Щодо вищенавденого судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. Mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited., заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18)

Враховуючи наведене, судова колегія зазначає, що у цій справі підставою для звернення із заявою про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статей 126, 129, 244 ГПК України, і вимога позивача, обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл судових витрат (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, згідно з ч.4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надіслано копію заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 61 514,02грн витрат на правову допомогу адвоката відповідачу, отже останній був позбавлений можливості надати заперечення щодо заявлених судових витрат.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на правову допомогу у розмірі 61 514,02грн не відповідає критерію розумності та не співвідноситься із складністю справи, витраченим адвокатом часом на прдеставництво інтересів.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу послався на те, що заявником не подано доказів фактичного понесення витрат.

Однак, такий висновок суду суперечить ч.2 ст.126 ГПК України, якою, зокрема, визначено, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.09.2020 у справі №922/3724/19).

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, апеляційний суд бере до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача зазначених витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, виходячи з обсягу наданих стороні послуг правничої допомоги, дійшов висновку, що заявлена сума на правову допомогу у розмірі 61 514,02грн не відповідає критеріям розумності та не співвідноситься із складністю справи, витраченим адвокатом часом на представництво інтересів, у зв`язку із чим наявні підстави для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу та визнав правомірним стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00грн.

Отже, додаткове судове рішення про відмову в стягненні 61 514,02грн слід скасувати та прийняти нове рішення про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00грн.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області у даній справі слід скасувати, заяву задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 4 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Додаткове рішення Господарського суду Івано-Фрнківської області від 05.11.2020 у справі №909/737/20 скасувати.

2.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Протек Солюшнз Україна», м.Київ від 09.11.2020 (вх ЗАГС №01-05/3197/20 від 09.11.2020) задоволити частково в сумі 4 000,00грн витрат на правову допомогу

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради" (76025, м. Івано-Франківськ, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 114; ідентифікаційний код 01993305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Протек Солюшнз Україна" (02002, м. Київ, вул. Митрополита Андрія Шептицького, 4, офіс 34); ідентифікаційний код 36519759) 4 000грн витрат на правову допомогу.

Місцевому госпордарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.12.2020.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.