Справа № 909/759/19
УХВАЛА

23.12.2020 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Антимонопольного комітету України від 05.12.2020 вх.№19527/20 про поновлення строку для пред`явлення наказів до виконання у справі

за позовом: Антимонопольного комітету України,

до відповідача: Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом - Івано-Франківська міська рада

про стягнення штрафу та пені в сумі 400000 грн та зобов`язання виконати рішення

за зустрічним позовом: Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія"

до: Антимонопольного комітету України

про визнання протиправними дій тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України щодо викладення неправдивих відомостей (висновків) у п.3 резолютивної частини рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2013 №11-р/тк у справі №97/І-2012

представники сторін в судове засідання не з"явилися,

встановив: 18.12.2019 Господарський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення про часткове задоволення позову Антимонопольного комітету України до Комунального підприємства Івано-Франківської міської ради "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" перейменовано на Комунальне підприємство "Теплий дім" Івано-Франківської міської ради про стягнення штрафу та пені в сумі 400000 грн та зобов`язання виконати рішення.

Згідно з постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 та постановою Верховного Суду від 08.10.2020 це рішення залишено без змін.

09.11.2020 на виконання рішення від 18.12.2019 Господарський суд Івано-Франківської області видав такі накази:

- наказ № 961 про стягнення з Комунального підприємства "Теплий дім" Івано-Франківської міської ради штрафу в сумі 200000 грн, пені у сумі 200000 грн і зарахування зазначених сум в доход загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом`янському районі міста Києва.

- наказ № 962 про стягнення з Комунального підприємства "Теплий дім" Івано-Франківської міської ради на користь Антимонопольного комітету України 6000 грн. судового збору.

При цьому суд встановив строк пред`явлення наказів до виконання з 17 червня 2020 р. до 17 вересня 2020 р.

15.12.2020 до Господарського суду Івано-Франківської області надійшла заява Антимонопольного комітету України від 05.12.2020 вх.№19527/20 про поновлення строку для пред`явлення наказів до виконання у справі № 909/759/19, мотивована тим, що видані у справі накази позивач отримав 16.11.2020, тобто вже після встановленого строку для їх пред"явлення до виконання. Відтак стягувач був позбавлений права пред`явити накази на виконання цього рішення протягом встановленого судом строку.

17.12.2020 суд постановив ухвалу, якою заяву Антимонопольного комітету України від 05.12.2020 вх.№19527/20 про поновлення строку для пред`явлення наказів до виконання у справі № 909/759/19 прийняв до розгляду та призначив розгляд на 23.12.2019.

Представник заявника в судове засідання не з"явився, повідомлений судом належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, через електронну пошту суду 22.12.2020 надійшло клопотання про відкладення розгляду заяви вх.№18073/20, яке суд постановив повернути заявнику без розгляду (ухвала від 23.12.2020).

Суд враховуючи положення ст.329 ГПК України, відповідно до якого неявка учасників справи в судове засідання не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку, дійшов висновку про розгляд заяви за відсутності представників сторін.

При розгляді заяви суд керувався таким.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

За змістом ст. 1291 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами 1 та 2 ст. 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13 грудня 2012 р.).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 р., невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі "Деркач та Палек проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, вказаний пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 Конвенції як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

У рішенні по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За змістом частин 1, 2 ст. 329 ГПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Можливість відновлення судом пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання безпосередньо пов`язана з наявністю поважних причин його пропуску. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 05 травня 2018 р. у справі № 917/1431/14 зазначив, що питання щодо поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання, тобто, наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від стягувача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне пред`явлення наказу до виконання, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому, визначальним при оцінці поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання є встановлення моменту, з якого стягувач мав реальну можливість пред`явити відповідний наказ до виконання.

Оскільки Антимонопольний комітет України як стягувач був позбавлений можливості пред`явити накази на виконання рішення суду у цій справі протягом визначеного у них строку з 17.06.2020 до 17.09.2020 із об`єктивних причин: тривалим розглядом справи в порядку апеляційного та касаційного провадження і отриманням наказів після встановленого строку пред"явлення, та незалежних від стягувача обставин, враховуючи необхідність виконання рішення суду, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви Антимонопольного комітету України про поновлення строку для пред`явлення наказів до виконання.

Керуючись статтями 234, 235, 329 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Антимонопольного комітету України від 05.12.2020 вх.№19527/20 про поновлення строку для пред`явлення наказів до виконання у справі № 909/759/19- задовольнити.

2. Поновити Антимонопольному комітету України строк для пред`явлення до виконання наказів від 09.11.2020 у справі № 909/759/19 за позовом Антимонопольного комітету України до Комунального підприємства "Теплий дім" Івано-Франківської міської ради про стягнення штрафу та пені в сумі 400000 грн та зобов`язання виконати рішення.

3. Встановити строк пред`явлення наказів від 09.11.2020 у справі № 909/759/19 до виконання з 23.12.2020 до 23.03.2021.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у визначені статтями 256, 257 ГПК України строк та порядку.

Дата підписання: 23.12.2020

Суддя Т. В. Максимів