Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/1095/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Фізичної особи - підприємця Литовченка Дмитра Олександровича

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "РСН-ТРЕЙД"

про стягнення в сумі 70 120,00 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Конечний М.Г.;

ОПИС СПОРУ

Фізична особа - підприємець Литовченко Дмитро Олександрович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РСН-ТРЕЙД" про стягнення заборгованості в сумі 70 120,00 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Фізичною особою-підприємцем Литовченком Дмитром Олександровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "РСН-ТРЕЙД" було укладено усний договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачем було виготовлено та передано відповідачу товар на загальну суму 70 120,00 грн.

У позові стверджується, що даний товар на загальну суму 70 120,00 грн. був переданий та прийнятий представником TOB "РСН - ТРЕЙД" 20 лютого 2020 року. Також, разом з товаром, представнику ТОВ "РСН - ТРЕЙД" було передано належним чином оформлену видаткову накладну №21/1 від 20 лютого 2020 року. А повідомленням від 24 лютого 2020 року відповідач частково визнав суму боргу за додатково надані позивачем послуги в розмірі 53 120,00 грн. На день подання позову відповідач не оплатив вартості переданого товару.

Позивач вказує, що перелік виготовленого та переданого товару визначено рахунком-фактурою №21/1 від 20 лютого 2020 року на загальну суму 70 120,00 грн. та видатковою накладною №21/1 від 20 лютого 2020 року на загальну суму 70 120,00 грн. Позивач двічі направляв відповідачу вимогу про оплату вартості переданого товару.

Відповідач у своєму відзиві на позов вимоги не визнав та зазначив, що позивач станом на 20 лютого 2020 року прострочив виконання робіт згідно з договором №041019 від 04 жовтня 2020 року. Крім того товар, який вказується в позові у ТОВ "РСН-ТРЕЙД" відсутній. До того ж будь який товар у 2020 році позивач від ФОП Литовченко Д.О. не отримував. Рахунок-фактуру №21/1 від 20 лютого 2020 року та видаткову накладну №21/1 від 20 лютого 2020 року позивач в лютому 2020 року не отримував та не підписував.

Відповідач вказує, що твердження позивача стосовно часткового визнання ТОВ "РСН-ТРЕЙД" заявленого позивачем боргу у листі б/н від 24 лютого 2020 року є помилковим. У даному листі йшла мова про інші договірні відносини, що виникли між сторонами на підставі договору №041019 від 04 жовтня 2019 року про виготовлення та постачання меблів і торговельного обладнання. Згідно з умовами даного договору, позивач, як виконавець, прийняв на себе зобов`язання з виготовлення меблів та торговельного обладнання згідно з дизайн-проектом. Тобто у листі б/н від 24 лютого 2020 року вказана інформація, що стосується інших договірних правовідносин, що виникли на підставі договору №041019 від 04 жовтня 2020 року. Відповідач стверджує, що ФОП Литовченко Д.О. помиляється спираючись на той факт, що 20 лютого 2020 року між сторонами укладався будь-який договір.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 22 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до слухання в засіданні на 22 грудня 2020 року.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про місце дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення.

22 грудня 2020 року позивачем подано клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав зазначених у відзиві на позов.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

В обґрунтування свої вимог позивач вказує, що між Фізичною особою-підприємцем Литовченком Дмитром Олександровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "РСН-ТРЕЙД" в спрощеному порядку (в усній формі) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач виготовив та передав відповідачу товар на загальну суму 70 120,00 грн.

В матеріалах справи наявний рахунок-фактура №21/1 від 20 лютого 2020 року, котрий, як стверджується, виписаний позивачем відповідачу.

Про факт виготовлення та передачі відповідачу товару на спірну суму, на думку позивача, свідчить видаткова накладна №21/1 від 20 лютого 2020 року.

Рахунок-фактура та видаткова накладна містять однаковий за найменуванням та кількістю перелік товару загальною вартістю 70 120,00 грн.

Однак, надана позивачем копія видаткової накладної №21/1 від 20 лютого 2020 року не містить підпису/печатки покупця - Товариства з обмеженою відповідальністю "РСН-ТРЕЙД".

Крім того, суд встановив, що 04 жовтня 2019 року ТОВ "РСН-ТРЕЙД" (замовник, відповідач) та Фізична особа - підприємець Литовченко Дмитро Олександрович (виконавець, позивач) уклали договір №011019, відповідно до предмету якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виготовити "Меблі та торговельне обладнання згідно з дизайн-проектом (торговельне обладнання у вигляді стелажів, стільців, столів)".

Згідно з розділом 2 договору №011019 від 04 жовтня 2019 року, вартість замовлення становить 173 800,00 грн., авансовий платіж становить 112 000,00 грн., а повний розрахунок проводиться протягом 2-х днів з моменту завершення робіт.

За умовами розділу 3 договору №011019 від 04 жовтня 2019 року, при завершенні робіт виконавець повідомляє замовника про завершення робіт в письмовій формі, шляхом складання акту прийому-передачі робіт (видаткової накладної). Замовник після огляду всіх меблів та обладнання і виконання робіт зобов`язаний оплатити залишкову суму виконавцю в розмірі 61 800,00 грн. Якщо в процесі виконання робіт виникнуть зміни в розмірах чи розміщенні обладнання замовник зобов`язаний попередити виконавця, при цьому вартість додаткових робіт нараховується, оплачується окремо за виконаний обсяг робіт.

Розділом 5 договору №011019 від 01 жовтня 2019 року передбачено, що у разі невиконання робіт протягом 45 робочих днів після підписання договору виконавець несе відповідальністю у вигляді штрафної санкції у розмірі 1% за день від повної суми замовлення.

Суд встановив, що подане позивачем повідомлення від 24 лютого 2020 року стосується правовідносин сторін щодо виконання договору №011019 від 04 жовтня 2019 року, а не інших договірних відносин. У даному повідомленні від 24 лютого 2020 року вказано, що замовник не провів повний розрахунок з виконавцем за додаткові роботи, а також, що виконавець - ФОП Литовченко Д.О. проведе виготовлення та поставку меблів для замовника ТОВ

07 травня 2020 року позивач направив відповідачу вимогу про сплату вартості переданого товару. У вимозі зазначено, що 20 лютого 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу, на виконання якого позивач виконав та передав відповідачу товар на загальну суму 70 120,00 грн.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази прийняття відповідачем товарів від позивача на суму 70 120,00 грн., а також докази повної чи часткової оплати суми, що вимагається позивачем.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, та стосуються стягнення заборгованості за переданий товар. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними, оскільки відповідач не оплатив переданий, за його твердженнями, товар. В свою чергу відповідач вважає, що такі вимоги є безпідставними, так як між сторонами не укладався договір в усній формі, на який посилається позивач. При цьому наявна між сторонами переписка стосується іншого правочину, за яким відповідач нарахував позивачу штрафні санкції.

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з положеннями статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Позивач стверджує, що між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо купівлі-продажу товару.

Згідно з положеннями статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з нормами статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами-юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частини перша та сьома статті 179 Господарського кодексу України).

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (частина восьма статті 181 Господарського кодексу України).

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17.

А проте, матеріали справи не містить доказів укладення договору між сторонами у письмовій формі або у спрощений спосіб шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо.

Наданий рахунок-фактура №21/1 від 20 лютого 2020 року є результатом односторонніх дій позивача. Натомість матеріали справи не містять доказів прийняття до виконання вказаного рахунку-фактури.

Крім того, надана позивачем видаткова накладна №21/1 від 20 лютого 2020 року не підтверджує погодження прийняття товару зі сторони покупця (ТОВ "РСН-ТРЕЙД). На вказаному документі відсутній підпис представника відповідача. При цьому вказана видаткова накладна не має посилання на договір.

Суд зауважує, що сторони не надали доказів про фактичне укладення та виконання договору, про який стверджує позивач.

Відповідно до положень статті 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Суд констатує, що надані позивачем докази не містять даних стосовно погодження правочину зі сторони відповідача. А понад те, з наданих сторонами спору доказів видно, що відповідач заперечував факт укладення договору купівлі-продажу 20 лютого 2020 року та факт отримання товару. Відповідач у своєму листуванні вказує, що між сторонами існують правовідносини за іншим правочином, що виникли з договору №041019 від 04 жовтня 2019 року.

При цьому, повідомлення відповідача від 24 лютого 2020 року адресоване позивачу не може бути належним доказом визнання наявної заборгованості у відповідача перед позивачем за договором, на який посилається позивач. Вказане повідомлення містить посилання на інший правочин (договір №041019 від 04 жовтня 2019 року), виконання чи неналежне виконання умов якого не входить до предмету доказування у даному спорі.

А отже, суд не встановив обставин щодо укладення сторонами даного спору правочину, на який посилається позивач, як шляхом погодження договірних умов у письмовому документі чи у спрощений спосіб, так і через підтвердження прийняття до виконання замовлення.

Суд не знаходить підстав для висновків, що дії сторін в даному випадку виявляли їхню волю встановити правовідношення, але не у формі письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин щодо прийняття відповідачем товару від позивача, що могло б бути розтлумачено судом як конклюдентні дії позивача спрямовані на встановлення та підтвердження договірних відносин.

При цьому, направлення відповідачем певної кореспонденції не може свідчити про погодження сторонами умов договору за умов відсутності ствердної відповіді іншої сторони щодо укладення такого правочину.

Суд також ураховує положення статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Зокрема положеннями названої статті унормовано, що первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такий обов`язковий реквізит як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Однак, відсутність підписів відповідача у документах, що нібито підтверджують прийняття ним товарів від позивача, перешкоджає можливості підтвердити здійснення такої господарської операції.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведені обставини, твердження позивача щодо укладення сторонами спору відповідного правочину про купівлю - продаж товару, в тому числі у спрощений спосіб, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Інших доказів сторони суду не надав.

У відповідності до частини 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відхиляючи доводи позивача щодо наявності підстав для висновків про порушення прав позивача з боку відповідача, суд звертає увагу сторін на положення статті 79 Господарського процесуального кодексу України (Вірогідність доказів). Так, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В даному випадку суд розуміє вірогідність як переконаність, що певний стан речей був саме таким, а не іншим, і такий стан речей зафіксовано відповідними доказами. Вирішення судом питання про вірогідність доказів для встановлення обставин справи передбачає застосування різної міри переконаності щодо протилежних позицій сторін відносно стверджуваних ними обставин (наприклад "дуже вірогідно", "мало вірогідно"). А отже вірогідність допускає певні ступені переконаності. При цьому, визначаючи ступінь вірогідності доказів для встановлення певних обставин, суд ураховує об`єктивні критерії, на основі яких оцінює ступінь можливості певної події чи стану речей. Такі об`єктивні критерії ґрунтуються на даних та інформації, отриманих судом з доказів наданих сторонами на підтвердження або спростування обставин справи.

Таким чином, докази подані позивачем на підтвердження обставин щодо наявності невиконаного відповідачем зобов`язання суд вважає менше вірогідними ніж докази подані відповідачем на спростування таких обставин. А тому, відсутність обставин щодо порушення прав позивача з боку відповідача суд вважає доведеною.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини дають підстави вважати, що позивачем при зверненні з даним позовом не надано суду належних та допустимих доказів, які б стверджували його правову позицію. Надані позивачем докази укладення договору купівлі-продажу не містять даних про погодження правочину зі сторони відповідача. Водночас, докази надані відповідачем на спростування вимог позивача є більш переконливими та вірогідними.

А отже, суд не встановив порушення прав позивача з боку відповідача.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати в сумі 2 102,00 грн. судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Позивач: Фізична особа - підприємець Литовченко Дмитро Олександрович ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "РСН-ТРЕЙД" (33009, м. Рівне, вул. Млинівська 18, офіс 401, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 28 грудня 2020 року.

Суддя Качур А.М.