ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 справа № 914/1365/20

Суддя Юркевич М.В., за участю секретаря Кияк І.В., розглянувши матеріали

позовної заяви: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз, м. Львів

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Львівської міської ради, м. Львів

про: стягнення 44 363 387,16 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Блонська І.П. адвокат

від відповідача: Коцелко Ю.В. представник

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Львівгаз звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго про стягнення 44 363 387,16 грн., з яких: 31 440 501,01 грн. заборгованості за розподіл природного газу, 98 464,98 3% річних, 742 016,98 пені та 12 082 401,19 грн. компенсації.

Ухвалою від 10.06.2020 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 30.06.2020 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівську міську раду.

Розгляд справи в межах підготовчого провадження, в тому числі з урахуванням карантинних заходів, встановлених на території України, в межах розумних строків відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду від 30.06.2020р., 29.07.2020р.

06.07.2020р. відповідачем було подано відзив на позовну заяву.

29.07.2020р. позивачем подана відповідь на відзив.

03.09.2020р. відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 08.09.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 29.09.2020р.

В межах розгляду справи по суті судові засідання, з урахуванням розумних строків, відкладався з підстав викладених в ухвалах суду від 29.09.2020р., 20.10.2020р., 10.11.2020р., 24.11.2020р., 08.12.2020р.

В ході розгляду справи по суті, в порядку ст. 207 ГПК України, судом було долучено до матеріалів справи додаткові докази подані сторонами, а саме: (платіжні доручення відповідача про сплату заборгованості за розподіл природного газу, а також акти звірки взаєморозрахунків стосовно суми основного боргу по даній справі від позивача та відповідача), як такі, що не були подані в підготовчому провадженні з поважних причин.

В останньому судовому засіданні з розгляду справи по суті 22.12.2020р. представник позивача підтримував позовні вимоги в частині стягнення 98 464,98 3% річних, 742 016,98 пені та 12 082 401,19 грн. компенсації. Стосовно суми основного боргу, то позивач зазначив про його погашення відповідачем в ході розгляду даної справи.

Представник відповідача просив суд:

1. в частині основного боргу провадження закрити;

2. відмовити в задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат;

3. зменшити нараховану позивачем пеню на 90%;

4. відмовити позивачу у стягненні компенсації;

5. відстрочити виконання рішення по даній справі на три роки;

6. розстрочити виконання рішення суду на 5 років зі сплатою заборгованості рівними частинами.

Третя особа участі у даній справі не брала, заяв та клопотань до суду не подавала.

В ході дослідження обставин справи та поданих доказів, судом було з`ясовано наступне:

01.01.2016р. між АТ «Львівгаз» (позивачем) та Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (відповідачем) було укладено договір на розподіл природного газу №094205Е2СSАТ016 шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), відповідно до умов якого, позивач (оператор ГРМ) зобов`язується надати відповідачу послугу з розподілу природного газу, а відповідач зобов`язався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Відповідно до п. 6.6 договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору, відповідачу з жовтня 2019р. по травень 2020р. надавалися послуги з розподілу природного газу, що підтверджується на ступними актами надання послуг:

1. від 31 10.2019р. на суму 6 667 560,06 грн.;

2. від 30.11.2019р. на суму 17 493 060,34 грн.;

3. від 31.12.2019р. на суму 22 132 646,50 грн.;

4. від 31.01.2020р. на суму 15 898 416,60 грн.;

5. від 29.02.2020р. на суму 15 898 416,60 грн.;

6. від 31.03.2020р. на суму 15 898 416,62 грн.;

7. від 30.04.2020р. на суму 15 898 416,52 грн.;

8. від 31.05.2020р. на суму 15 898 416,67 грн.

Всього було надано послуг з розподілу газу на суму 125 785 350,05 грн. Крім того, на початок звітного періоду у відповідача була наявна заборгованість в розмірі 2 705 879,73 грн.

Позивач зазначив, що відповідач несвоєчасно та в неповному розмірі розраховувався за розподіл природного газу та загалом сплатив включно по 02.06.2020р. 97 050 725,77 грн. Відтак, неоплаченими залишилося 31 440 504,01 грн., з вимогою про стягнення яких позивач звернувся у даній справі.

Судом також було встановлено, що після відкриття провадження у даній справі відповідач щомісячно частково погашав вказану заборгованість, а станом на 24.09.2020р. повністю її сплатив.

Факт сплати боргу підтверджували сторони по даній справі.

Позиція позивача.

Незважаючи на сплату відповідачем в ході розгляду справи основного боргу, позивач наполягав на задоволенні позову щодо решти позовних вимог.

Так, у зв`язку з порушенням виконання грошового зобов`язання щодо оплати позивач за період прострочення з жовтня 2019р. по березень 2020р. нарахував відповідачу 98 464,98 грн 3% річних та 742 016,98 грн. пені.

При цьому, позивач покликався на ст. 625 ЦК України, а також на п.8.2. договору, відповідно до якого, у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Крім того, як стверджує позивач, оскільки відповідач не виконав письмової вимоги АТ «Львівгаз» про самостійне припинення (обмеження) споживання природного газу (на підставі п.2 глави 7 розділу 6 Кодексу ГРМ), останній має право на нарахування компенсації. При цьому, позивач обгрунтовує дану вимогу наступним:

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням порядку та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у випадку несвоєчасної та/або неповної оплати послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу.

Згідно п. 6 Порядку пооб`єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, Споживач повинен бути повідомлений газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, уповноваженим Міненерговугілля на припинення (обмеження) газопостачання споживачам), про припинення (обмеження) газопостачання не менш як за той доби до дати, на яку воно заплановано.

21.02.2020 року АТ «Львівгаз» надіслано рекомендованим поштовим відправленням супровідний лист за вих. № 790-Пя-1547-0220 від 20.02.2020 із зазначенням про наявність заборгованості ЛМКП «Львівтеплоенерго» в розмірі 26 698 416,60 грн. та необхідністю здійснення оплати останньої (копія супровідного листа та рекомендованого повідомлення про вручення додається до матеріалів справи).

Крім цього, до вищезазначеного листа додано повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання від 20.02.2020 № ЛВ00000014, в якому запропоновано ЛМКП «Львівтеплоенерго» у термін до 07:00 години 25.02.2020 самостійно відключити від газових мереж газоспоживання (обмежити газоспоживання до рівня 0 тис. м. куб. на добу) і підготувати до пломбування газоспоживне обладнання.

Згідно пункту 2 глави 7 розділу VI Кодексу, споживач зобов`язаний допустити представників Оператора ГРМ на власні об`єкти та не протидіяти їм при здійсненні заходів з припинення (обмеження) розподілу природного газу. При отриманні від Оператора ГРМ письмової вимоги про самостійне обмеження або припинення споживання (відбору) природного газу споживач зобов`язаний виконати вимогу Оператора ГРМ та самостійно обмежити або припинити споживання (відбір) природного газу.

25.02.2020 року працівниками АТ «Львівгаз» складено акти № 127/20, 128/20, 129/20, 130/20, 132/20, 133/20, 134/20 від 25.02.2020 про те, що при перевірці об`єктів споживача ЛМКП «Львівтеплоенерго» не виконало вимогу АТ Львівгаз" щодо припинення відбору природного газу (копії актів додаються до матеріалів справи).

Позивач стверджує, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не виконало вимогу Оператора ГРМ щодо самостійного припинення споживання (відбору) природного газу, а продовжував споживати природний газ, що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу за квітень та травень 2020.

Відповідно до підпункту 8 п. 7.4 договору, споживач зобов`язується на вимогу Оператора ГРМ у десятиденний строк сплатити Операторові ГРМ компенсацію за порушення, які передбачені пунктом 3 глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем.

Згідно п. З глави 7 розділу VI Кодексу, якщо внаслідок несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за договором розподілу природного газу Оператор ГРМ не здійснив припинення (обмеження) розподілу природного газу споживачу-боржнику через відмову в доступі до об`єкта споживача або на письмову вимогу Оператора ГРМ споживач самостійно не обмежив чи не припинив споживання (відбір) природного газу з ГРМ, Оператор має право вимагати від споживача, крім оплати послуги розподілу природного газу, сплати компенсації, яка розраховується за формулою:

В=W/12*Ц*Т, де

В величина компенсації;

W величина річної замовленої потужності об`єкта споживача за договором розподілу природного газу;

Ц тариф, встановлений регулятором для оператора ГРМ за послуги розподілу природного газу;

Т- кількість календарних місяців з часу, вказаного в повідомленні про припинення розподілу природного газу, до часу фактичного припинення розподілу або до моменту відсутності у споживача простроченої заборгованості за послуги розподілу природного газу.

Згідно розрахунку позивача, розмір компенсації, яка підлягає до стягнення з відповідача становить згідно формули 23 927 117,02 грн.

Однак, у даній справі позивач заявив до стягнення з відповідача частину від цієї суми, а саме 12 082 401,19 грн.

Позиція відповідача.

Відповідач просив суд в частині основного боргу по даній справі провадження закрити, у зв`язку з відсутністю предмета спору. На підтвердження сплати в ході розгляду даної справи суми основного боргу в розмірі 31 440 504,01 грн. відповідач надав суду оригінали платіжних доручень за період з 01.06.2020р. по 24.09.2020р.

Що стосується решти позовних вимог про стягнення 3% річних, пені та компенсації за неналежне виконання зобов`язань, відповідач звертав увагу суду на наступне:

По-перше. Всі розрахунки між сторонами за договором про розподіл природного газу проводилися в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 (далі Порядок), на підставі нормативів перерахування коштів прийнятими на підставі постанов НКРЕКП, із дотриманням умов пункту 6.6. договору (що підтверджується довідкою по операціях).

Зокрема Порядок передбачає те, що теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи

відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги.

Пункт 8 Порядку зазначає, що усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

Отже, за твердженням відповідача, ЛМКП «Львівтеплоенерго» може здійснити розрахунок перед позивачем за умовами договору лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання, при цьому сам відповідач самостійно не має можливості вплинути на проведення розрахунків за спожитий природний газ населенням, оскільки всі кошти, які потрапляли на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого постановами НКРЕКП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача, тобто державою визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Таким чином, враховуючи наведене, відповідач вважає, що у нього була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природній газ, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошовою зобов`язання, зокрема у вигляді 3% річних та пені.

По-друге. Відповідач заперечував нарахування йому компенсації в розмірі 12 082 401,19 грн. з наступних підстав:

Нарахування такої компенсації відбувалося за формулою визначеною Постановою НКРККП від 07.10.2019 року №2080 року, справа №640/6243 20 про визнання якої протиправною та скасування перебуває на розгляді в Окружному адміністративному суді міста Києва. Згідно з актами наданих послуг така компенсація нарахована позивачем на заборгованість, яка була у травні та квітні 2020 року. Така ситуація відбулася внаслідок того, що Постановою НКРЕКП від 07.10.2019 року №2080 року внесено зміни до Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494. Ці зміни передбачають інший порядок здійснення розрахунків, зокрема відповідно до п.1 глави 6 Кодексу: розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача га оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Враховуючи наведене, відповідач просить суд в задоволенні вимоги про стягнення компенсації відмовити.

Крім того, відповідач при ухваленні судом рішення просить суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 90%, відстрочити виконання рішення суду по даній справі на три роки та розстрочити його виконання на 5 років із сплатою заборгованості рівними частинами.

При цьому, відповідач покликається на скрутне матеріальне становище, що зумовлене збитковістю затвердженого тарифу на теплопостачання, та низьким рівнем розрахунку населення за надані послуги, зокрема, у тариф закладено значну нижчу вартість природного газу, ніж ринкова ціна, по якій підприємство його купляє. Також, плата за розподіл природного газу, відповідно до Постанови НКРЕКП від 25.06.2019 № 1174 «Про затвердження Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання» входить до складу умовно-змінної частини двох ставкового тарифу (оплачується споживачами лише в опалювальний період).

Оскільки підприємство має комунальну форму власності, а основним напрямком його діяльності є вироблення, транспортування і постачання теплової енергії, воно не завжди може наперед покрити різницю в тарифах у зв`язку з відсутністю власних коштів та несистематичністю їх повернення з бюджету.

Оплата споживачами за надані послуги з теплопостачання перераховується впродовж місяця після наданої послуги, тобто передплата відсутня. Окрім цього, значна частка заборгованості утворилася через несплату за теплопостачання населенням та бюджетними установами. Особливо ситуація погіршилася через карантин.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до фактичних обставин справи встановлених судом, спір виник через неналежне виконання з боку відповідача договірних грошових зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за договором про розподіл природного газу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач у період надання послуг з розподілу газу з жовтня 2019р. по березень 2020р. несвоєчасно здійснював розрахунки з позивачем, внаслідок чого допустив заборгованість, яка станом на момент пред`явлення позову у даній справі становила 31 440 504,01 грн.

В той же час, в ході розгляду справи, відповідач надав суду платіжні доручення за період з 01.06.2020р. по 24.09.2020р., які підтверджують повну оплату основної заборгованості по даній справі в розмірі 31 440 504,01 грн.

Крім того, факт відсутності боргу за спірний період, підтвердив також позивач, надавши суду акт звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що на момент ухвалення рішення суду відповідачем було повністю погашено основний борг перед позивачем, то в цій частині позовних вимог провадження підлягає закриттю.

Щодо позовних вимог про стягнення 98 464,98 3% річних, 742 016,98 пені та 12 082 401,19 грн. компенсації.

Частиною 3. ст. 692 ЦК України зазначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Також згідно частини 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підстав, передбачених цивільним законодавством України.

Відповідно до п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п.6.6. договору, остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку 3% річних, період прострочення виконання зобов`язання, відповідно до кожної з видаткових накладних, розпочинався з 11 числа місяця, враховуючи граничний термін оплати встановлений в п. 6.6. договору.

Таким чином, оскільки відповідачем допускалося прострочення виконання зобов`язання, в частині сплати основного боргу, то 3% річних, які підлягають до стягнення становлять 98 464,98 грн.

Розрахунок 3% річних здійснено позивачем правильно та обгрунтовано, тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Водночас, заперечення відповідача щодо неправильності здійснених нарахувань судом відхиляються. В даному випадку, суд звертає увагу відповідача на те, що сторонами в договору було визначено граничну дату оплати за послуги з розподілу природного газу до десятого числа місяця, наступного за звітним, тобто без вказівки на календарні чи банківські дні. А тому, при наявності заборгованості у відповідача за попередній період, нарахування 3% річних має здійснюватися починаючи з 11 числа місяця на конкретну суму боргу, яка існувала на такий момент.

Відповідно до п. 8.2. договору, у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Так, на спірний період прострочення, (що відповідає періодам визначених для розрахунку 3% річних), позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 742 016,98 грн. Розрахунок пені здійснено позивачем вірно. В той же час, визначаючи розмір підлягаючої до стягнення з відповідача пені, суд звертає увагу на наступне:

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічне положення міститься й у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 (положення пунктів 8.8-8.10, 8.17) майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19. Господарський суд повинен комплексно оцінити, чи є конкретний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Як встановлено судом, відповідач є комунальним підприємством, що створене для надання послуг з теплопостачання різним групам споживачів (населенню, державним установам, лікарням тощо). Відповідач повністю розрахувався за послуги з розподілу природного газу, що вже було зазначено вище. Крім того, як свідчить звіт про фінансовий стан, комунальне підприємство перебуває у скрутному матеріальному становищі, що зумовлено зокрема збитковістю затвердженого тарифу, несвоєчасним розрахунком за комунальні послуги з боку населення.

Враховуючи вищенаведені норми та судову практику, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення нарахованої пені на 90%, суд дійшов висновку про те, що наявні підстави для зменшення пені на 50%, при цьому суд бере до уваги наступні обставини:

- за розподіл природного газу протягом жовтня 2019р. - травня 2020р. відповідач розрахувався у повному обсязі;

основним різновидом господарської діяльності відповідача є постачання теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (у т.ч. в учбові заклади, дитячі садки, оздоровчі санаторії, лікарні та ін.), тому господарська діяльність відповідача є суспільно необхідною та відіграє особливу соціальну роль;

- невиконання зобов`язань зумовлено порушенням строків розрахунків за надані відповідачем послуги зі сторони населення, підприємств, установ, організацій;

- позивач не подав суду доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах.

З огляду на наведене, суд визначив, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення пеня в розмірі 371 008, 50 грн.

Щодо стягнення компенсації.

Згідно п. 3 глави 7 розділу VI Кодексу, якщо внаслідок несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за договором розподілу природного газу Оператор ГРМ не здійснив припинення (обмеження) розподілу природного газу споживачу-боржнику через відмову в доступі до об`єкта споживача або на письмову вимогу Оператора ГРМ споживач самостійно не обмежив чи не припинив споживання (відбір) природного газу з ГРМ , Оператор ГРМ має право вимагати від споживача, крім оплати послуги розподілу природного газу, сплати компенсації.

Як встановлено судом вище та підтверджено матеріалами справи, відповідач, при наявності заборгованості та отримавши вимогу від позивача самостійно не обмежив споживання природного газу, а тому наявні підстави для нарахування компенсації, визначеної пп.8 п. 7.4 договору.

В той же час, перевіряючи розрахунок компенсації, суд встановив, що відповідно до формули нарахування, передбаченої п. 3 глави 7 розділу VI Кодексу, розмір компенсації згідно вихідних даних становить 23 927 117,02 грн.

Однак, у даній справі позивач заявив до стягнення з відповідача частину від цієї суми, а саме 12 082 401,19 грн., що є його правом.

А тому, встановивши підставність нарахування компенсації, суд прийшов до висновку, що така підлягає до стягнення з відповідача у заявленому позивачем розмірі - 12 082 401,19 грн.

Водночас, заперечення відповідача в цій частині позовних вимог судом відхиляються, оскільки покликання на те, що в провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебуває справа про скасування та визнання протиправною постанови НКРЕКП від 07.10.2019 року №2080 року, якою визначено формулу нарахування компенсації, не впливає та не може вплинути на підставність тих грошових зобов`язань відповідача перед позивачем, що вже виникли.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАСУ, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення та розстрочення виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що таке підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне:

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Відповідно до частин 4 статті 331 ГПК України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв`язку з чим суд повинен оцінювати докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, господарський суд, зокрема, має право розстрочити виконання рішення (ухвали, постанови).

У постанові Верховного Суду від 15.06.2018 р. у справі № 917/138/16 зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання

До обставин, які ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо (рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі №1-7/2013).

Як вже було встановлено судом при дослідженні підстав для зменшення підлягаючої до стягнення пені, відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, що підтверджено звітом про фінансовий стан. Так, у підприємства наявна значна заборгованість, як перед позивачем, так і перед третіми особами, що суттєво ускладнить виконання рішення у даній справі.

Зокрема згідно балансу (звіт про фінансовий стан) від 31.03.2020р., дебіторська заборгованість ЛМКП «Львівтеплоенерго» становить 268 872 000,00 грн., а згідно з фінансовими результатами за 1 квартал 2020 року збитки ЛМКП «Львівтеплоенерго» становлять 38 196 000,00 грн.

З огляду на наведене, суд вважає, що наявні підстави для розстрочки виконання рішення суду у даній справі строком на 6 місяців шляхом сплати присудженої заборгованості рівними частинами

В той же час, суд відмовляє відповідачу в клопотанні про відстрочку виконання рішення та розстрочення виконання рішення на 5 років.

Підсумовуючи, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку в частині позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості провадження закрити. Водночас, стягнути з відповідача 98 464,98 грн. 3% річних, 12 082 401,19 грн. компенсації та 371 008, 50 грн. пені.

Судовий збір в розмірі 665 450,81 грн., відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. В частині позовних вимог про стягнення 31 440 504,01 грн. основного боргу провадження закрити.

2. Позовні вимоги Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз задовольнити частково.

3. Зменшити на 50 % підлягаючу до стягнення з Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго пеню.

4. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ) на користь Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, ) 98 464,98 грн. 3% річних, 12 082 401,19 грн. компенсації, 371 008, 50 грн. пені та 665 450, 81 грн. витрат по сплаті судового збору.

5. В задоволенні вимоги про стягнення 371 008,50 грн. пені відмовити.

6. Розстрочити виконання рішення суду строком на 6 місяців шляхом сплати присудженої заборгованості рівними частинами за наступним графіком:

1. До 22.01.2021р. 2 091 978,80 грн. заборгованості та 665 450,81 грн. судового збору;

2. До 22.02.2021р. 2 091 978,80 грн. заборгованості;

3. До 22.03.2021р. 2 091 978,80 грн. заборгованості;

4. До 22.04.2021р. 2 091 978,80 грн. заборгованості;

5. До 22.05.2021р. 2 091 978,80 грн. заборгованості;

6. До 22.06.2021р. 2 091 978,80 грн. заборгованості;

7. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

8. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.12.2020р.

Суддя М.В. Юркевич