ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2020 р. м.Київ Справа№ 910/14315/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 17.12.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт"

на ухвалу Господарського суду міста Києва про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

від 06.11.2020

у справі №910/14315/20 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо"

про стягнення 7 610 638,02 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про стягнення 7 610 638,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" вказувало, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" наявна заборгованість з оплати поставленого позивачем у період з 01.01.2020 по 31.07.2020 згідно Договору поставки №250719-01/1г від 25.07.2019 товару у розмірі 7 558 581,10 грн., а також наявні правові підстави для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 52 056,92 грн.

Крім того, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (згідно переліку визначеному у прохальній частині заяви), яке знаходиться у приміщенні складу літер 1-1 за адресою: м. Луцьк, вул. Клима Савури, буд. 21а, та є доказами у кримінальному провадженні №0000608 від 15.09.2020.

Вказана заява мотивована тим, що існує обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду, враховуючи численні позови до відповідача про стягнення боргів, арешт рахунків, а також відсутність нерухомого майна, на яке могло б бути звернене виконання можливого рішення про стягнення боргу.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2020 у справі №910/14315/20 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем на підставі належних, достатніх, достовірних та вірогідних доказів у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування фактичних обставин, які б безумовно свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у справі; порушить або істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені, отже, суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви про забезпечення позову. .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" 10.11.2020 (згідно відомостей відмітки про отримання апеляційної скарги канцелярією Господарського суду міста Києва), тобто у строк, встановлений ст. 116, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, визначеному п. 17.5 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2020 у справі №910/14315/20 та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, ухвала суду першої інстанції була прийнята при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при розгляді відповідної заяви не було враховано наявність достатніх правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (згідно переліку визначеному у прохальній частині заяви), яке знаходиться у приміщенні складу літер 1-1 за адресою: м. Луцьк, вул. Клима Савури, буд. 21а, та є доказами у кримінальному провадженні №0000608 від 15.09.2020. Позовні вимоги у справі передбачають стягнення коштів у, а тому на думку скаржника, забезпечення позову шляхом накладення арешту на визначене майно - є обґрунтованим. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2020, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Тищенко О.В. у відпустці 30.11.2020 та 01.12.2020, вирішення питання щодо апеляційної скарги здійснювалось після виходу судді з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 відкрито апеляційне провадження у справі у справі №910/14315/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2020, розгляд справи за апеляційною скаргою призначено в судовому засіданні 17.12.2020, встановлено учасникам справи процесуальний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, а також заяв та клопотань.

У зв`язку з перебуванням з 14.12.2020 судді Дикунської С.Я., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити розгляд справи у визначеному складі колегії суддів - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 17.12.2020, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Тищенко О.В., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2020 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2020 у справі №910/14315/20 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Мальченко А.О., Тищенко О.В., ухвалено здійснити розгляд в раніше призначеному судовому засіданні 17.12.2020 об 11 год. 40 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка,1 літера А в залі судових засідань №16.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 17.12.2020 з`явився представник скаржника (позивача).

Відповідач в судове засідання 17.12.2020 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 отримана останнім за адресою місцезнаходження (рекомендоване повідомлення про вручення 110). Відзив на апеляційну скаргу від відповідача - у встановлений судом строк - не надходив.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників відповідача, як і неподання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги (ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України).

Представник позивача в судовому засіданні 17.12.2020 підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2020 у справі №910/14315/20 та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про стягнення 7 610 638,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" вказувало, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" наявна заборгованість з оплати поставленого позивачем у період з 01.01.2020 по 31.07.2020 згідно Договору поставки №250719-01/1г від 25.07.2019 товару у розмірі 7 558 581,10 грн., 3% річних у розмірі 52 056,92 грн., нарахованих за неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіппо" своїх грошових зобов`язань.

Крім того, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (згідно переліку визначеному у прохальній частині заяви), яке знаходиться у приміщенні складу літер 1-1 за адресою: м. Луцьк, вул. Клима Савури, буд. 21а, та є доказами у кримінальному провадженні №0000608 від 15.09.2020.

Вказана заява мотивована тим, що існує обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду, враховуючи численні позови до відповідача про стягнення боргів, арешт рахунків, а також відсутність нерухомого майна, на яке могло б бути звернене виконання можливого рішення про стягнення боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2020 у справі №910/14315/20 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Пунктом 4 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.

Згідно з ч. 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову, який передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р. №4-рп/2011). Зокрема інститут забезпечення позову сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Приписами ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обрання належного, відповідного до предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у поданій заяві про забезпечення позову заявник не навів належних доводів, які б свідчили про наявність зв`язку між запропонованим ним заходом забезпечення позову (накладення арешту на майно) та предметом позовної вимоги (стягнення грошових коштів за поставлений товар), зокрема, не обґрунтував доцільність вжиття таких заходів та адекватність обраного виду забезпечення позову вимогам його позовної заяви. Предметом позову у даній справі є вимога про стягнення боргу, тоді як заходи забезпечення позову стосуються майна. яке є доказами у відповідному кримінальному провадженні.

При цьому, скаржником не доведено доказами у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України відсутність у відповідачів грошових коштів за рахунок яких можливе виконання рішення суду.

Крім того, арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18 та від 05.09.2019 у справі №911/527/19).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що між конкретним заходом забезпечення позову, який просить вжити позивач у даній справі і предметом позовної вимоги - відсутній правовий зв`язок і наявність такого скаржником не була доведена ні станом на момент вирішення поданої ним заяви, ні станом на момент апеляційного провадження.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в заяві про вжиття заходів забезпечення позову позивач просить накласти арешт на майно, не зазначаючи його вартість, як і не вказуючи про межі такого заходу забезпечення позову, чим порушено принцип співмірності позовних вимог заявленим до вжиття заходам забезпечення позову.

Крім того, заява не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про доцільність та необхідність забезпечення позову у визначений заявником спосіб. Позивач не обґрунтував того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до неможливості ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду в межах даного судового провадження. Крім того, до заяви про вжиття заходів забезпечення позову не було додано доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з виснвоками суду першої інстанції про те, що предметом спору у справи №910/14315/20 є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" коштів у розмірі 7 610 638,02 грн. - заборгованості з оплати поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" товару та 3% річних, нарахованих на таку заборгованість, натомість позивач просить суд накласти арешт на майно (перелік товарів, в тому числі з незначним строком придатності), яке не стосується предмету спору у даній справі. Дані товари (на які позивач просить суд накласти арешт) згідно постанови Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області від 09.10.2020 в межах кримінального провадження №0000608 від 15.09.2020, визнані речовим доказом.

Частиною 1 статті 98 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ч. 4 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що на сторону кримінального провадження покладається обов`язок із збереження речового доказу .

Частиною 6 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

Речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

Тобто, порядок зберігання та збереження, а також вчинення певних дій із речовими доказами (тим більше товарами або продукцією, що піддаються швидкому псуванню) визначається положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

В свою чергу, накладення в межах господарського судочинства арешту на товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, та які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, значно утруднить або навіть унеможливить виконання посадовими особами приписів Кримінального процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем до застосування заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні Товариству з обмеженою відповідальністю "Гіппо" товари, які не стосуються предмету спору у господарській справі №910/14315/20, та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000608 від 15.09.2020 - є неспівмірними та неадекватними по відношенню до заявлених позовних вимог.

Також, посилання скаржника те, що відповідач не вчиняє дій щодо виконання грошових вимог позивача у добровільному порядку, наявна заборгованість в розмірі 7 610 638,02 грн., - не є достатньою підставою для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову. При цьому, правомірність майнових вимог позивача належить встановлювати безпосередньо під час вирішення спору, оскільки зазначені позивачем обставини входять до предмету доказування а відтак, такі обставини не можуть бути єдиною та достатньою підставою для забезпечення позову.

Крім того, доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не було звернуто уваги та не надано оцінки тій обставині, що у ТОВ «Мегафрукт» відсутнє будь-яке інше майно (нерухоме майно) (а. 6 апеляційної скарги) - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не спростовують обгрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, зроблених в оскаржуваній ухвалі. При цьому, заявник не вказав, яким чином відсутність саме у ТОВ «Мегафрукт» майна (нерухомого майна, тощо) впливає на необхідність вжиття заходів забезпечення позову або унеможливлює/утруднює виконання рішення у даній справі. Також, заявникм не було доведено належними доказами і відсутність майна у відповідача, як не доведено і ту обставину, яким чином відсутність і у відповідача майна (нерухомого майна, тощо) впливає на необхідність вжиття заходів забезпечення позову або унеможливлює/утруднює виконання рішення у даній справі.

З урахуванням викладеного, матеріалами оскарження підтверджується, що позивачем на підставі належних, достатніх, достовірних та вірогідних доказів у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування фактичних обставин, які б безумовно свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у справі, порушить або істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обумовлені ст. 136 Господарського процесуального кодексу України підстави для вжиття заходів забезпечення позову - відсутні за наведених позивачем доводів та обґрунтувань, у зв`язку з чим заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" про вжиття заходів забезпечення позову - задоволенню не підлягає та обгрунтовано відхилена судом першої інстанції шляхом постановлення оскаржуваної ухвали, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, ухвала суду першої інстанції постановлена з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування Господарського суду міста Києва про відмову у вжитті заходів забезпечення позову від 06.11.2020 у справі №910/14315/20.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" на ухвалу Господарського суду міста Києва про відмову у вжитті заходів забезпечення позову від 06.11.2020 у справі №910/14315/20 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.11.2020 у справі №910/14315/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт".

4. Матеріали оскарження №910/14315/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови: 22.12.2020.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді А.О. Мальченко

О.В. Тищенко