РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.12.2020Справа № 910/12299/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" вул. В. Кільцева, 56, с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08131

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" вул. Саксаганського, 77, м. Київ, 01033

про стягнення 38 002,82 грн.

Представники сторін: не викликались

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 38 002,82 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на той факт, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну страхувальника позивача завдано матеріальної шкоди, яка відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту АС № 012937 від 03.05.2019, в зв`язку чим на підставі статті 93 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія", позивач просить стягнути з останнього страхове відшкодування в сумі 38 002,82 грн. в порядку суброгації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через відділ діловодства суду 11.09.2020 від позивача надійшла заява № 15/04/8.01/561-20 від 08.09.2020 про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12299/20 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/12299/20 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Окрім того, вказаною ухвалою суду також витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ-2, а/с 272) інформацію щодо Полісу АМ № 4966655.

Так, 06.10.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вих. № 389 від 02.10.2020, в якому останній частково погоджується з позовними вимогами у розмірі 3843,62 грн., проте заперечує в іншій частині розміру позовних вимог, посилаючись на безпідставність включення позивачем до суми вимог вартість дефектування автомобіля та на необхідність зменшення суми страхового відшкодування на суму франшизи. Відзив судом долучено до матеріалів справи.

В свою чергу 12.10.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач заперечує проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву щодо застосування вартості дефектування, а також зазначаючи про врахування розміру франшизи під час звернення до суду з позовною заявою. Відповідь на відзив судом долучено до матеріалів справи.

Також на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/12299/20 через відділ діловодства суду 30.11.2020 від Моторного (транспортного) страхового бюро надійшла інформація щодо Полісу АМ № 4966655, яка судом долучена до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно визначення статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, а саме згідно Довідки № 412609 про ДТП (№ 17220 від 23.07.2019), 03 травня 2019 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" (страховик за договором, позивач у справі), гр. ОСОБА_1 (страхувальник за договором) та Акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" (вигодонабувач за договором) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту АС № 012937 (далі - Договір страхування), за умовами якого страховик бере на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, зокрема, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов`язується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати.

Відповідно до Договору страхування застраховано транспортний засіб марки Nissan Juke (№ кузова (шасі) НОМЕР_2 ), державний номер НОМЕР_3 , 2018 року випуску (далі - застрахований транспортний засіб). Страхова сума становить 465 000 грн 00 коп. Безумовна франшиза по збиткам внаслідок ДТП - 0% від страхової суми.

Строк дії Договору страхування сторонами погоджено з 00 год. 00 хв. 06 травня 2019 року по24 год. 00 хв. 05 травня 2020 року.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням статті 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з пунктом 3.1 Договору страхування страховими випадками є події, передбачені в спеціальній частині цього договору, що відбулись протягом строку дії цього договору, на території дії цього договору, підтверджені документально, з настанням чого виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування згідно з умовами цього договору.

Відповідно до пункту 3.2 Договору одним із страхових ризиків визначено збитки внаслідок ДТП (дорожньо-транспортна пригода) подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 23 липня 2019 року о 10 год. 26 хв. в місті Ірпені по вулиці Соборній 160, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед поворотом праворуч не врахував дорожню обстановку, не прийняв крайнє положення на проїзній частині дороги та здійснив зіткнення з автомобілем Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

За умовами пункту 8.1.3 Договору страхування у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник (вигодонабувач, представник страхувальника за дорученням, виданим у порядку встановленому законодавством) зобов`язаний не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту, коли страхувальник дізнався, або повинен був дізнатися про настання випадку, що має ознаки страхового, повідомити страховика у письмовій формі.

Згідно пункту 8.2. Договору страхування для отримання страхового відшкодування страхувальник (вигодонабувач, представник страхувальника за дорученням, виданим у порядку встановленому законодавством) надає страховику документи, зокрема, письмову заяву про настання страхового відшкодування та письмову заяву про виплату страхового відшкодування за формою, що встановлена страховиком.

Так, страхувальник гр. ОСОБА_1 24.07.2019 звернувся до страховика - Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" із заявою про подію, копія якої наявна в матеріалах справи.

В подальшому, вигодонабувач за Договором страхування, Акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк", звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю "ВіДі-Страхування" із заявою №12829/2/1449-БТ від 29.07.2019 про виплату страхового відшкодування на поточний рахунок авторизованого (гарантійного) СТО.

Крім того, 02.08.2019 страхувальник за Договором страхування звернувся до позивача із заявою №15/04/9.01/2049.19 про виплату страхового відшкодування згідно рахунку за дефектування авто в розмірі 1 159,20 грн.

За умовами Договору страхування документами, що підтверджують розмір заподіяних збитків згідно з умовами цього договору, є: висновок експерта, який має право на проведення відповідної експертизи (дослідження, оцінки), за письмовим узгодженням такого експерта/суб`єкта оціночної діяльності зі страховиком, у випадку, якщо експертизу замовляв страхувальник та за умови, що страховик не скористався своїм правом, передбаченим в пункті 7.3.7. цього договору; документи (рахунки, акти виконаних робіт, квитанції тощо) з СТО, визначеної страховиком, на якій буде здійснено відновлювально-ремонтні роботи застрахованого транспортного засобу, із зазначенням переліку відновлювальних робіт, деталей, що замінюються, їхньої вартості тощо (підпункт 8.2.16 Договору страхування).

Крім того, для отримання страхового відшкодування страхувальник надає страховику документи, що підтверджують вартість фактично здійснених витрат, відшкодування яких передбачено договором (підпункт 8.2.17 Договору страхування), а також лист вигодонабувача щодо узгодження зі страхувальником порядку виплати страхового відшкодування. За умови прийняття рішення та надання письмового погодження вигодонабувачем про направлення суми страхового відшкодування на відновлення (ремонт) транспортного засобу, здійснювати ремонт транспортних засобів виключно на авторизованих (гарантійних) станціях технічного обслуговування (підпункт 8.2.18 Договору страхування).

Як встановлено судом за матеріалами справи, відповідно до рахунку № ІСзС-0014158 від 26.07.2019 та акту виконаних робіт № ІСзСА-014016 від 17.09.2019, копії яких наявні в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 , визначена ремонтним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіДі-Санрайз" в розмірі 37 843,62 грн. (без знижки 47 576,08 грн.).

Окрім цього відповідно до акту виконаних робіт № ВДиСА-021152 від 26.07.2019, квитанції та фіскального чеку № 72 від 26.07.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіДі Автострада" проведена діагностика (дефектування) транспортного засобу Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 , вартість якої складає 1 159,20 грн.

Додатково для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 у результаті його пошкодження у ДТП, Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" було замовлено експертне автотоварознавче дослідження зазначеного транспортного засобу, проведення якого доручено суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_3 (свідоцтво оцінювача Фонду державного майна України про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів № 3073 від 16.06.2005, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №714/17 від 18.07.2017, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 10947-ПК від 08.07.2018).

Згідно складеного останнім звіту про оцінку КТЗ №01-07/27/07 від 27.07.2019, копія якого надана позивачем, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 , в результаті аварійних пошкоджень у ДТП, визначено в розмірі 43 491,89 грн.

У зв`язку зі зверненням страхувальника до позивача з заявою від 24.07.2019 про настання страхового випадку та заявою від 02.08.2019 року про виплату страхового відшкодування, останнім згідно умов Договору страхування вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду від 23.07.2019 було визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідний страховий акт № 4091 від 20.08.2019, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно вказаного страхового акту вартість матеріального збитку, завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 , склала 39 002,82 грн., та становить суму вартості відновлювального ремонту в розмірі 37 843,62 грн 00 коп. і вартості робіт з проведення діагностики транспортного засобу в розмірі 1 159,20 грн.

Згідно з пунктом 9.4. Договору страхування у разі прийняття рішення про виплату страхового відшкодування виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів від дати складання страхового акту.

В подальшому позивачем у відповідності до вказаного страхового акту була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 39 002,82 грн., а саме 37 843,62 грн. безпосередньому виконавцю відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 - Товариству з обмеженою відповідальністю "ВіДі-Санрайз", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 23.08.2019 № 3894 на вказану суму, та 1 159,20 грн. - на рахунок страхувальника.

Заперечень щодо факту здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту АС № 012937 від 03.05.2019, а також перебування отриманих автомобілем марки Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 , пошкоджень у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 23.07.2019, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 39 002,82 грн. у зв`язку із настанням страхового випадку страхувальнику шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту транспортного засобу марки Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 , на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіДі-Санрайз", яким безпосередньо здійснювався ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу та безпосередньо на рахунок страхувальника.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до пункту 2.3. Методики, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність рахунку № ІСзС-0014158 від 26.07.2019, квитанції та платіжних доручень від 23.08.2019 № 3894 та № 3895 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Як зазначалось судом вище, дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 29.07.2019 за участю застрахованого позивачем транспортного засобу марки Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 , визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, та майнова шкода, завдана страхувальникові позивача, була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору страхування.

При цьому постановою Ірпінського міського суду Київської області (суддя Кафтанов В.В.) від 06.08.2019 (справа № 367/5917/19) винним у вказаному ДТП, зокрема, у порушенні пункту 10.4 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнано гр. ОСОБА_2 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору страхування, позивач в силу приписів статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

У відповідності до статті 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов`язковим. Одним із видів обов`язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 статті 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Судом за матеріалами справи встановлено, що станом на дату вчинення ДТП 23.07.2019 цивільно-правова відповідальність осіб за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, що користуються транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія" відповідно до Договору (полісу) АМ № 4966655 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс), з наступними умовами: франшиза - 1 000,00 грн.; страхова сума за шкоду майну - 100 000,00 грн., Поліс станом на момент скоєння ДТП 23.07.2019 був чинний.

З огляду на вищевикладене, до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування" як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах страхової суми за шкоду майну, визначеному Полісом.

В свою чергу правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Наразі, вина особи, яка керувала під час скоєння ДТП, транспортним засобом марки Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлена у судовому порядку.

Отже, враховуючи норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі, позивач - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВіДі-Страхування", виплативши страхове відшкодування потерпілому за Договором страхування, отримав від останнього права кредитора до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, та, відповідно, в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту, встановленого Полісом.

При цьому з урахуванням наявності Полісу АМ № 4966655 відповідача, договірних зобов`язань між власником транспортного засобу, який є винним у скоєнні ДТП, та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія", до якого правомірно заявлено позов.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 36.6. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Таким чином, оскільки згідно із даними Договору та Полісу франшиза становить 0,00 грн. та 1 000,00 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу марки Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 , матеріального збитку та розмір права вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, правомірно зменшено на розмір визначеної Полісом франшизи.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зокрема, позивачем реалізовано своє право кредитора шляхом звернення до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" із заявою № 15/04/8.04/441-19 від 15.10.2019 про страхове відшкодування в сумі 39 002,82 грн., копія якої наявна в матеріалах справи, та яка згідно з наявним в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 676 отримана відповідачем 16.10.2019.

Оскільки в порушення пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач відшкодування не здійснив, залишивши вимогу позивача без задоволення, останній звернувся до суду з позовом про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 38 002,82 грн. в порядку суброгації.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземного транспорту АС № 012937 від 03.05.2019 та Полісу АМ № 4966655 та/або їх окремих положень суду не надано.

Суд зазначає, що спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Так, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Виходячи з положень пунктів 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика), значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) застрахованого позивачем автомобілем марки Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 , 2018 року випуску, приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 23.07.2019 строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених пунктом 7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

Також суд зазначає, що згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 вказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суд приходить до висновку, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 вказаного Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Разом з тим у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи суд зазначає, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Зокрема, як встановлено судом за матеріалами справи та зазначалось вище, страховий випадок (ДТП) стався 23.07.2019, позивач звернувся 15.10.2019 до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування № 15/04/8.04/441-19 від 15.10.2019, яка згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 676 отримана Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" 16.10.2019, тобто звернення відбулось в межах установленого законом річного строку.

В свою чергу в обґрунтування своїх заперечень проти суми позову відповідач зазначає, що зазначені в акті виконаних робіт № ВДиСА-021152 від 26.07.2019 роботи (діагностика (дефектування) автомобіля) не відносяться до відновлювального ремонту транспортного засобу та, відповідно, відшкодуванню не підлягають.

Як встановлено судом, у відповідності до акту виконаних робіт № ВДиСА-021152 від 26.07.2019, страхового акту № 4091 від 20.08.2019 та платіжного доручення № 3895 від 23.2019, позивачем до переліку ремонтних робіт включено роботи з дефектування автомобіля у сумі 1 159,20 грн., яке за визначенням п.1.6 Методики, є технологічним процесом оцінювання технічного стану об`єкта дослідження після часткового чи повного розбирання КТЗ (складової) з контролем параметрів (характеристик) та сортуванням складників на групи відповідно до ступеня їх придатності.

Згідно п.1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, та .

Отже, ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин, тому в контексті визначень Методики проведення операцій, що не впливають на відновлення справності та роботоздатності автомобіля та не можуть здійснюватися шляхом відновлення чи заміни частин, таких як дефектування, що є процесом визначення технічного стану деталей і виявлення потреби в їх ремонті, не входить до складу витрат, відшкодування яких має здійснюватись згідно приписів Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Окрім цього, зі змісту наданого позивачем звіту про оцінку КТЗ № 01-27/074 від 27.07.2019 року щодо встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу і вартості матеріального збитку, а також доданої до нього ремонтної калькуляції, також не встановлено факт проведення таких робіт як дефектування з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого в результаті ДТП.

Таким чином, за висновком суду, дефектування не входить до суми страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки це суперечить положенням Методики позаяк не відноситься до відновлювальних робіт, проведення яких є необхідним для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок ДТП, яке відбулось 23.07.2019 за участю застрахованого транспортного засобу Nissan Juke, державний номер НОМЕР_3 , отже підстави для відшкодування вказаних витрат в розмірі 1 159,20 грн. відсутні, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" страхового відшкодування в розмірі в сумі 1 159,20 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку суброгації підлягає частковому задоволенню в сумі 36 843,62 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника.

Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 77, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ВІДІ-Страхування" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Софіївська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, будинок 56, будинок 3, ) 36 843(тридцять шість тисяч вісімсот сорок три) грн. 62 коп. та 2 037 (дві тисячі тридцять сім) грн. 88 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 29 грудня 2020 року.

Суддя А.М. Селівон