РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.09.2020Справа № 917/1046/20
За заявою Заступника військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Центральне Конструкторське Бюро "Протон"

до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"

про стягнення грошових коштів у розмірі 353 684,23 грн.

в межах справи №917/814/16

За заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз"

про банкрутство

Суддя Яковенко А.В.

Секретар судового засідання Смігунов В.В.

представники сторін:

від Військової прокуратури Центрального регіону України Набієва М.І.

від Державного концерну "Укроборонпром" Павленко О.В.

від ДП «ЦКБ «Протон» не з`явилися

від ПрАТ «АвтоКрАЗ» не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа №917/814/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАз" про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.09.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вулиця Київська, 62, ). Визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Публічного акціонерного товариства "АвтоКраз" у розмірі 555 687 553,91 грн. Введено процедуру розпорядження майном "АвтоКраз" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вулиця Київська, 62, ). Здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство "АвтоКраз" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вулиця Київська, 62, ) за номером 54698 від 09.102018р. Призначено розпорядником майна "АвтоКраз" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вулиця Київська, 62, ) арбітражного керуючого Кізленка Вадима Андрійовича (свідоцтво № 408 від 27.02.2013 р., адреса для листування: 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 11).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Автокраз" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 у справі № 917/814/16 залишено без змін. Матеріали справи №917/814/16 повернуто до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Автокраз" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 у справі № 917/814/16 залишено без змін. Матеріали справи №917/814/16 повернуто до Господарського суду міста Києва.

25.06.2020 року до Господарського суду Полтавської області надійшов позов Заступника військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром", Державного підприємства "Центральне Конструкторське Бюро "Протон" до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про стягнення 282 947,38 грн. штрафних санкцій за договором № 496/19 від 19.11.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем строків поставки виробів на шасі автомобілів КрАЗ-63221-0003077-02 у кількості 3 одиниці відповідно до Договору №496/19 від 19.11.2019, у зв`язку з чи прокурор вказує на підстави для стягнення штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 30.06.2020 матеріали позовної заяви Заступника військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Центральне Конструкторське Бюро "Протон" до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про стягнення 282 947,38 грн. штрафних санкцій - направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу №917/1046/20 передано на розгляд судді Яковенко А.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 прийнято до свого провадження позовну заяву Заступника військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Центральне Конструкторське Бюро "Протон" до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про стягнення 282 947,38 грн. штрафних санкцій до розгляду в межах справи № 917/814/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз"; відкрито провадження у справі №917/1046/20 за позовною заявою Заступника військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Центральне Конструкторське Бюро "Протон" до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про стягнення 282 947,38 грн. штрафних санкцій, що розглядається в межах справи №917/814/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз"; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання у справі призначено на 02.09.2020.

01.09.2020 до Господарського суду міста Києва від Державного концерну "Укроборонпром" надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої заявник вказав, що сума штрафних санкцій, яку належить стягнути з відповідача становить 353 684,23 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 судове засідання відкладено на 21.09.2020.

В судове засідання 21.09.2020 з`явилися прокурор та представник позивача 1, просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Розглянувши заяву позивача 1 про збільшення позовних вимог суд дійшов висновку про її прийняття та ухвалено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням поданої заяви. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що за приписами пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Отже, оскільки заява про збільшення позовних вимог подана до початку першого судового засідання, то суд вважає за можливе прийняти заяву позивача про збільшення позовних вимог та зазначає про відсутність процесуальних перешкод вчинення такої процесуальної дії.

Представник позивача 2 в судове засідання не з`явився, проте подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення № 971.

Оскільки сторони було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд вважає, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 21.09.2020 відповідно до приписів ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом ухвалено рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2019 між Державним підприємством «Центральне Конструкторське Бюро «Протон» (надалі - ДП «ЦКБ «Протон», покупець) та Приватним акціонерним товариством «АвтоКрАЗ» (надалі - ПрАТ «АвтоКрАЗ», продавець» укладено Договір №496/19 (надалі - «Договір»), відповідно до умов якого, продавець зобов`язується виготовити та передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти та оплатити автомобілі КрАЗ (надалі - «товар»), згідно специфікацій, що є невід`ємними частинами Договору (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 3.2 Договору продавець зобов`язується поставити товар у строки та на умовах, зазначених в Специфікаціях до цього Договору.

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що Договірна ціна товару, що підлягає передачі на момент укладання Договору та відповідно сума Договору визначена з урахуванням висновку 553 ВП МОУ №280 від 22.03.2019 та становить: 5 894 737,11 грн., крім того ПДВ - 1178 947,42 грн. Договірна вартість за одиницю Товару становить 1 964 912,37 грн., крім того ПДВ - 392 982,47 грн., є базовою і не підлягає зміні, за умови оплати авансового платежу згідно п. 5.1.1.

Відповідно до п. 5.1 Розрахунки за товар, що постачається, здійснюється в національній валюті України - гривні, поетапно: Авансовий платіж у розмірі 80% договірної вартості товару, вказаної у відповідній Специфікації до цього Договору, здійснюється протягом 5-ти банківських днів згідно виставленого продавцем рахунку (п.5.1.1 Договору); залишок платежу у розмірі 20% вартості здійснюється протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі.

На виконання вказаного Договору сторонами підписано Специфікацію №1 від 19.11.2019 до Договору №496/19 від 19.11.2019 (надалі - «Специфікація №1).

Пунктом 2 Специфікації №1 встановлено, що строк виготовлення та поставки Товару - протягом 100 календарних днів з моменту надходження авансового платежу, згідно п. 5.1.1 Договору.

Як вбачається з матеріалів справи платіжним дорученням №1807 від 26.12.2019 ДП «ЦКБ «Протон» проведено передоплату Товару згідно умов Договору у розмірі 80% на суму 5 658 947,63 грн., таким чином кінцевим днем поставки товару є 06.04.2020, крім того, прокурором та позивачем 1 зазначено, та не спростовано відповідачем, станом на день розгляду справи, продукція за вказаним Договором поставлена не була.

Згідно п. 8.1 Договору у разі порушення продавцем п. 3.2 Договору, продавець сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості не поставленого товару за кожен день прострочення, але не більше 5% від вартості товару.

Спір у справі виник, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо поставки товару у строк визначений Договором, а тому прокурор вказує на підстави для стягнення штрафних санкцій.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи порушення відповідачем зобов`язання за Договором, яке полягає у порушенні строків поставки продукції, прокурором заявлено позовну вимогу (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 353 684,23 грн. пені - 5% від вартості непоставленої продукції (7 073 684,53 *5%).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання з поставки товару за договором, а тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до частини 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні статті 549 ЦК України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Пунктом 8.1 Договору у разі порушення продавцем п. 3.2 Договору, продавець сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості не поставленого товару за кожен день прострочення, але не більше 5% від вартості товару.

Суд перевірив наданий позивачем (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) розрахунок та дійшов висновку, що заявлені до стягнення з відповідача штрафні санкції підлягають задоволенню, у заявленому розмірі, а саме: 353 684,23 грн.

Крім того, суд вважає зазначити наступне.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем відзиву на позовну заяву не було подано, проте з претензії №293/060 від 23.04.2020, копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається що ПрАТ «АвтоКрАЗ» посилається на настання форс-мажорних обставин, спричинених встановленням постановою Кабінету Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню на усій території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до положень частини першої статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Частиною другою зазначеної статті визначено обставини, які визнаються форс-мажорними (обставинами непереборної сили), зокрема, введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Підтвердженням визнання поширення хвороби COVID-19 форс-мажором та обставиною непереборної сили є сертифікат Торгово-промислової палати України, який відповідачем надано не було та, оскільки ПрАТ «АвтоКрАЗ» не доведено причинно-наслідкового зв`язку між простроченням строків поставки товару (останній день поставки є 06.04.2020) та запровадженим на території України карантином (17.03.2020), тобто 100-денний строк поставки припав всього на два тижні карантину, що по суті кардинально не вплинуло б на поставку товару вчасно, а, оскільки станом на дату розгляду справи, доказів поставки товару не надано, то підстав вважати, що введення карантину перешкодило відповідачу вчасно поставити товар, у суду відсутні.

Стосовно правомірності звернення з даним позовом до суду прокурором в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Центральне Конструкторське Бюро "Протон" суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 1 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

З матеріалів справи вбачається, що подання даного позову саме прокурором було зумовлене порушенням вимог чинного законодавства у зв`язку із неналежним виконання відповідачем зобов`язань за Договором та позбавлення держави в можливості отримання коштів, з огляду на що Заступник військового прокурора Харківського гарнізону правомірно звернувся до суду з даною позовною заявою для захисту області в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Центральне Конструкторське Бюро "Протон", оскільки останніми захист цих інтересів не здійснювався.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст. 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Заступника військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Центральне Конструкторське Бюро "Протон" задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вулиця Київська, 62; ідентифікаційний код 05808735) на користь Державного підприємства «Центральне Конструкторське Бюро «Протон» (61001, м. Харків, м-н Захисників України, 7/8; ідентифікаційний код 14309408) суму штрафних санкцій за Договором №496/19 від 19.11.2019 на поставку виробів у розмірі 353 684 (триста п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 23 коп. Видати наказ.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вулиця Київська, 62; ідентифікаційний код 05808735) на користь Військової прокуратури об`єднаних сил (84333, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Маяковського, 21; ідентифікаційний код 39969443) судовий збір у розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн.. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.12.2020

Суддя А.В. Яковенко