ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Черкаси справа № 925/1167/20

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І., із секретарем судового засідання Юхименко О.В. та за участю представника відповідача Ульянова С.М., адвокат,

розглянув у приміщенні суду справу за позовом

Черкаської міської ради

до фізичної особи-підприємця Шмітька Анатолія Васильовича

про стягнення 211144,27 грн,

Черкаська міська рада звернулась у Господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Шмітька Анатолія Васильовича про стягнення безпідставно утриманих коштів у сумі 211144,27 грн за час фактичного користування земельними ділянками по проїзду Станційному, 4/1 у м. Черкаси за період з 01.08.2017 до 23.05.2018 без правовстановлюючих документів та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що фізична особа-підприємець Шмітько Анатолій Васильович, набувши право власності на об`єкти нерухомості, які розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності площею 5,0 га за адресою: проїзд Станційний, 4/1, м. Черкаси, належним чином не оформив права користування цією земельною ділянкою. За період з 01.08.2017 до 23.05.2018 підприємець не вносив плату за користування земельною ділянкою, внаслідок чого зберіг у себе безпідставно набуте майно - грошові кошти у розмірі орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання суду відзиву на позовну заяву та усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову а також встановив строк для подання заперечень на відповідь на відзив (у разі їх наявності) не пізніше 30.10.2020. Встановлено позивачу строк на подачу відповіді на відзив відповідача на позов не пізніше 23.10.2020.

Ухвала суду від 14.09.2020, яка була направлена відповідачеві повернулась до суду 21.09.2020 з відміткою працівника «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».

Протокольною ухвалою від 03.11.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті.

07.12.2020 відповідач надіслав до суду відзив від 02.12.2020 на позовну заяву, у якому у задоволенні позову просить відмовити.

Суд, дослідивши відзив відповідача зазначає, що відповідно до частини 1 статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (частини 1, 2 статті 114 Господарського процесуального кодексу України). За приписами частин 1-3 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як зазначено вище, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.09.2020 було відкрито провадження у справі, відповідачу встановлено строк для подання відзиву 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

В силу частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Днем вручення судового рішення відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Приписами частини 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Господарського процесуального кодексу України.

Отже, з огляду на наведені правові норми та відсутність у відзиві відповідача клопотання про поновлення строку на його подання, суд, згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, вирішує справу за наявними матеріалами.

07.12.2020 відповідач надіслав до суду заяву від 30.11.2020 про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача за період з 01.08.2017 до 08.09.2017.

08.12.2020 відповідач надіслав до суду електронною поштою письмове пояснення від 08.12.2020, у якому зазначив, що під нерухомим майном перебуває інша площа земельної ділянки, ніж та, яка використовувалась при обрахунку сум для стягнення. Позивачем не надано належних і допустимих доказів автоматичного переходу до відповідача права користування земельною ділянкою площею 5 га за адресою м. Черкаси проїзд Станційний, 4/1, в силу норм чинного законодавства за наслідками придбання відповідачем об`єктів нерухомості на цій ділянці. Крім цього відповідачем встановлено факт неприпинення в установленому порядку (шляхом вилучення) права постійного користування вказаною земельною ділянкою за її попереднім користувачем ВАТ «Черкасикерамзит». Саме по собі звернення відповідача до Черкаської міської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 5 га ще не свідчить, що він і фактично користується такою площею до часу оформлення з ним договору оренди землі. Така дія відповідача є лише його наміром отримати в установленому порядку право землекористування на земельну ділянку вказаної площі. За період з 01.08.2017 до 07.12.2017 нарахування сум безпідставно отриманих коштів є необґрунтованим, оскільки відсутні були кадастрові номери земельних ділянок. Відповідач наголошує, що земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0031, :03:002:0033, :03:002:0034 не є об`єктом цивільних прав Черкаської міської ради, оскільки право власності не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання. У матеріалах справи міститься розписка представника позивача про те, що його повідомлено, про час та місце розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

За результатами проведення біржею аукціону з продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЛЛ» громадянин ОСОБА_1 набув у власність нежитлові будівлі, які розташовані у місті Черкаси по проїзду Станційному, 4/1, про що було складено протокол №1 від 20.07.2016.

31.08.2016 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М. відповідачу було видане свідоцтво про право власності на це нерухоме майно серія та номер: 702, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.04.2018. Дата державної реєстрації права власності на нерухоме майно - 31.08.2016, номер запису про право власності: 16154674.

23.05.2018 відповідач відчужив спірні нежитлові будівлі, які розташовані по проїзду Станційному, 4/1 у місті Черкаси, шляхом внесення їх як частку у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю.

Вказаний об`єкт нерухомого майна, який належав відповідачу розташований на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Черкаси, в інтересах якої діє Черкаська міська рада (позивач у справі), згідно з повноваженнями, які визначені у статті 12 Земельного кодексу України.

Рішенням Черкаської міської ради №2-2110 від 07.06.2017 фізичній особі-підприємцю Шмітьку Анатолію Васильовичу (відповідач у справі) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 5,0 га в оренду по проїзду Станційному, 4/1 під нежитлові будівлі (а.с. 38).

За доводами позивача, вказана земельна ділянки площею 5,0 га складається з трьох земельних ділянок: земельна ділянка площею 1,0210 га із кадастровим номером :03:002:0034; земельна ділянка площею 2,1721 га із кадастровим номером :03:002:0033; земельна ділянка площею 1,8069 га із кадастровим номером :03:002:0031.

Листом від 07.06.2018 №2724-01-25 департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради повідомив відповідача про необхідність укладення договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу) за період використання земельної ділянки по проїзду Станційному, 4/1, без правовстановлюючих документів (а.с. 39).

Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради підготовлено і підписано зі сторони Черкаської міської ради проекти договорів про відшкодування збитків (неодержаного доходу) по проїзду Станційному, 4/1 на земельні ділянки, загальною площею 5,0 га. 22.07.2018 проекти договорів отримані представником відповідача, про що свідчить підпис останнього на зворотному боці проектів (а.с. 40-42).

Листом від 28.08.2018 відповідач повідомив Черкаську міську раду, що вказані земельні ділянки не використовував, оскільки земельні ділянки як такі не були сформовані і на день звернення вже не є власником нерухомого майна по проїзду Станційному, 4/1 у місті Черкаси. Крім того, вказав, що нерухоме майно було придбане ним у ТОВ «ЛЛЛ», яке ніколи землю під це нерухоме майно не відводило, відповідно він не міг набути прав на цю земельну ділянку у тому ж обсязі, який був у попереднього власника. Плата за землю не може нараховуватись за земельні ділянки, яких не існувало, заднім числом. Також відповідач зазначив, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, загальна площа нерухомого майна, яке було у його власності становить 1948,76 га, відповідно обґрунтованим було б визначити суму компенсації виходячи з цієї площі нерухомого майна. (а.с. 43).

За час користування земельними ділянками, на яких було розміщене нерухоме майно, що належало на праві власності відповідачу, останній не укладав договору оренди земельних ділянок та не сплачував кошти за користування ними.

Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.05.2018 №903/0/25-18 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 18069,00 кв.м, що розташована у м. Черкаси по пров. Станційному, 4/1, кадастровий номер :03:002:0031 становить 3132983,91 грн (а.с. 46).

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.05.2018 №904/0/25-18 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 21721 кв.м, що розташована у м. Черкаси по пров. Станційному, 4/1, кадастровий номер :03:002:0033 становить 3766204,19 грн (а.с. 44).

Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.05.2018 №902/0/25-18 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 10210,00 кв. м, що розташована у м. Черкаси по пров. Станційному, 4/1, кадастровий номер :03:002:0034 становить 1770311,90 грн (а.с. 45).

За даними розрахунку заборгованості, який наданий позивачем у справу, за користування земельною ділянкою відповідачем за період з 01.08.2017 (у межах строку позовної давності) до 23.05.2018 (дата, що передує даті продажу нерухомого майна), загальна сума заборгованості складає 211144,27 грн: за земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0031 76303,32 грн; за земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0033 91725,29 грн; за земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0034 43115,66 грн.

Нараховані позивачем кошти у сумі 211 144, 27 грн за користування земельними ділянками за період з 01.08.2017 до 24.02.2020 відповідачем не були сплачені Черкаській міській раді, що і стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про примусове стягнення цієї суми з відповідача, як безпідставно утримуваних.

Предметом спору у справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Частинами першою, другою статті 20 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Як встановлено судом у власності відповідача з 31.08.2016 до 23.05.2018 перебували об`єкти нерухомого майна, які розміщені на земельній ділянці комунальної власності територіального громади міста Черкаси, від імені якої діє Черкаська міська рада.

Згідно з частинами 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Положенням частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Водночас, як встановлено судом за час користування земельною ділянкою, на якій було розміщене нерухоме майно, що належало на праві власності відповідачу, останній так і не уклав договору оренди земельної ділянки та не сплачував кошти за користування нею.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного Кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом приписів глави 83 Цивільного кодексу України для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. При цьому згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Отже, за змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними.

Згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), а також у постанові Верховного Суду України від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

Судом встановлено, що відповідач, як власник об`єктів нерухомого майна, користувався земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, за відсутності оформленого відповідно до вимог чинного законодавства права користування земельною ділянкою. Отже, відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею у вигляді орендної плати, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відповідно до статті 14 Податкового Кодексу України землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (стаття 289.1 Податкового кодексу України).

У статті 274 цього Кодексу встановлено, що ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки та не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

З огляду на наведені правові норми, суд зазначає, що при визначенні розміру безпідставно набутих коштів необхідно врахувати нормативну грошову оцінку земельної ділянки, якою користувався відповідач, а також положення, якими встановлюється мінімальний розмір плати, які б міг отримати власник земельної ділянки у разі належного оформлення права користування земельною ділянкою відповідачем.

Крім того, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами).

Відповідно до частин 1, 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач зазначає, що спірна земельна ділянки площею 5,0 га складається з трьох земельних ділянок: земельна ділянка площею 1,0210 га із кадастровим номером :03:002:0034; земельна ділянка площею 2,1721 га із кадастровим номером :03:002:0033; земельна ділянка площею 1,8069 га із кадастровим номером :03:002:0031. Водночас, будь-яких доказів, того, що вказані кадастрові номери були присвоєні цим ділянкам саме під час володіння спірною ділянкою відповідачем, позивач суду не надав.

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

У листі від 28.08.2018 відповідач посилаючись на площу нерухомого майна розміром 1948,76 кв.м, власником якого він був з 01.08.2017 до 24.02.2020 зазначив, що обґрунтованим було б визначити суму компенсації виходячи з цієї площі нерухомого майна.

Суд, дослідивши наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою у сумі 211144,27 грн, встановив, що розрахунок збитків вираховано позивачем шляхом складання розрахунків за кожну з трьох земельних ділянок, загальною площею 5 га із застосуванням ставки 3% від нормативної грошової оцінки цих земельних ділянок, витяги про яку містяться у матеріалах справи (за період з 01.08.2017 до 23.05.2018).

Відповідач подав суду заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача за період з 01.08.2017 до 08.09.2017, обґрунтувавши це тим, що з позовом міська рада звернулася до суду 09.09.2020, отже до цієї просить застосувати позовну давність до вимог за період з 01.08.2017 до 08.09.2017.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (статті 256, 257, 261 Цивільного кодексу України).

Наслідки спливу позовної давності, передбачені у статті 267 Цивільного кодексу України, згідно з частинами 3, 4 якої визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на наведені правові норми та встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків, що оскільки позивачем не доведено та належним доказами не підтверджено, що земельні ділянки за час перебування у відповідача у власності об`єкта нерухомості, були сформовані, як об`єкти цивільних прав, обґрунтованим розміром компенсації за користування земельною ділянкою відповідачем є площа земельною ділянки на якій безпосередньо знаходиться нерухоме майно, площа якого складає 1948,70 кв.м. Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з цим позовом до суду 09.09.2020, відтак строк протягом якого він може звернутися до суду з вимогою про поновлення його прав починається з 09.09.2017.

Після перевірки наданого позивачем розрахунку та врахувавши строк позовної давності, суд встановив, що правильним розміром плати за фактичне користування земельною ділянкою за адресою: проїзд Станційний, 4/1 у м. Черкаси є розмір у сумі 71680,14 грн за період з 09.09.2017 до 23.05.2018, який розрахований із застосуванням 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, площею 1948,70 кв.м.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом при прийнятті рішення були враховані надані позивачем докази, оскільки відповідач не скористався своїм правом на доведення своїх заперечень належними доказами, тому на підставі викладеного, суд вважає, що обґрунтованою та правомірною є вимога позивача про стягнення 71680,14 грн, тому позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення. У іншій частині позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, до відшкодування йому за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 1075,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Шмітька Анатолія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1 ) на користь міського бюджету м. Черкаси (рахунок №UA0023002, банк: Казначейство України (ЕАП), одержувач платежу: УК у м. Черкасах/Черкаси/ , код бюджетної класифікації: 24062200) через Черкаську міську раду (вул. Б.Вишневецького, 36, м. Черкаси, 18002, ) 71680,14 грн безпідставно отриманих коштів та 1075,20 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23.12.2020.

Суддя О.І.Кучеренко