ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1228/20

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз

до Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ПАТ Сніжнянськхіммаш

про стягнення 4 500 000,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Поник В.В.;

від відповідача: Андрієнко С.В.;

від третьої особи: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 4 500 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області № 911/1228/20 від 13.05.2020 позовну заяву Акціонерного товариства Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз залишено без руху.

25.05.2020 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 13.05.2020.

Ухвалою суду від 01.06.2020 судом було відкрито провадження по справі № 910/1228/20. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 25.06.2020.

25.06.2020 представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду про відкриття провадження у справі не виконав, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 25.06.2020 судом оголошено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 15.07.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

06.07.2020 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення додаткових документів по справі.

15.07.2020 представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, вимоги ухвали суду про відкриття провадження у справі не виконав, проте 15.07.2020 від останнього до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку для подачі відзиву у справі у зв`язку із дією карантину.

В судовому засіданні 15.07.2020 судом оголошено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 27.08.2020 та про продовження строку проведення підготовчого судового засідання на 30 днів, яку занесено до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 27.08.2020 представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, що перебувають на його рахунках, відкритих в банківських та фінансових установах у розмірі 4 500 000,00 грн.

В судовому засіданні 27.08.2020 судом оголошено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 10.09.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 31.08.2020 було повернуто заяву про забезпечення позову Акціонерного товариства Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз з доданими до неї документами.

10.09.2020 від відповідача до канцелярії суду було подані письмові пояснення по суті спору, а в судовому зсіданні заявлено усне клопотання про поновлення строку для подачі зазначених пояснень та про длучення їх до матеріалів справи.

В судовому засіданні 10.09.2020 представник позивача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів у справі.

Судом, у судовому засіданні, заслухано заперечення представника позивача щодо поновлення відповідачу строку для подачі письмових заперечень.

Одночасно, заслухавши, усні пояснення представника відповідача із обґрунтуванням підстав неможливості подачі таких доказів раніше, судом задоволено клопотання відповідача, поновлено строк для подачі та залучено до матеріалів справи письмові пояснення відповідача.

Також, судом долучено до матеріалів справи і клопотання позивача з додатковими доказами по справі.

Ухвалою суду від 10.09.2020 судом вирішено направити запити до Ірпінської ДПІ ГУ ДПС у Київській області щодо встановлення обставин реєстрації відповідачем податкових накладних в ЄРПН стосовно отримання спірних грошових коштів від позивача у сумі 4 500 000,00 грн.; до Центру обслуговування платників ДПІ у Шевченківському районі м. Києва з метою встановлення обставин реєстрації позивачем податкових накладних в ЄРПН стосовно перерахування відповідачу спірних грошових коштів у сумі 4 500 000,00 грн.; до НАК Нафтогаз України з метою встановлення факту надання чи ненадання погодження щодо підписання договору № 878 від 15.08.2012 між позивачем та відповідачем; витребувано у відповідача оригінал договору № 878 від 15.08.2012, укладений між позивачем та відповідачем, копія якого долучена до матеріалів справи та оригінал разом із завіреною копією договору, укладеного між відповідачем та ПАТ Сніжнянськхіммаш та відкладено підготовче судове засіданя на 01.10.2020.

01.10.2020 до канцелярії суду позивачем подано заяву, в якій представник позивача просить суд визнати перелік документів (докази, надані відповідачем), наведений в зазначеній заяві, неналежними, недопустимими, недостовірними та невірогідними.

01.10.2020 від відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання про поновлення відповідачу строку на подання клопотання про об`єднання справ в одне провадження, відкладення підготовчого судового засідання до отримання матеріалів справи № 911/2178/20 та наступне вирішення питання про об`єднання цієї справи в одне провадження зі справою № 911/2178/20.

В судове засідання 01.10.2020 представник третьої особи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 01.10.2020 заяву відповідача про поновлення строку для подачі клопотання про об`єднання справи № 911/1228/20 зі справою № 911/2178/20 в одне провадження задоволено. Поновлено відповідачу строк для подачі клопотання про об`єднання справи № 911/1228/20 зі справою № 911/2178/20 в одне провадження. Відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про об`єднання справи № 911/1228/20 зі справою № 911/2178/20 в одне провадження. Відкладено підготовче судове засідання у справі № 911/1228/20 на 15.10.2020 о 17:20.

05.10.2020 на адресу суду надійшла відповідь від Головного управління ДПІ у м. Києві щодо надання інформації стосовно обставин реєстрації позивачем податкових накладних в ЄРПН стосовно перерахування відповідачу спірних грошових коштів у сумі 4 500 000,00 грн.

06.10.2020 на адресу суду надійшла відповідь від Головного управління ДПІ у Київській області щодо надання інформації стосовно обставин реєстрації відповідачем податкових накладних в ЄРПН стосовно отримання спірних грошових коштів від позивача у сумі 4 500 000,00 грн.

15.10.2020 в судове засідання з`явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 15.10.2020 судом витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві інформацію, з метою встановлення обставин реєстрації позивачем податкових накладних в ЄРПН стосовно перерахування відповідачу спірних грошових коштів у сумі 4 500 000,00 грн., а також, відкладено підготовче судове засідання на 05.11.2020.

04.11.2020 на електронну адресу суду та 05.11.2020 на поштову адресу суду від Головного управління ДПС у м. Києві до суду надійшла відповідь на запит суду.

05.11.2020 в судове засідання з`явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 05.11.2020, у зв`язку із ненадходженням від АТ НАК «Нафтогаз Україна» відповіді на запит суду, з метою встановлення дійсних обставин справи, судом вирішено направити останньому повторний запит, а також оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження по справі та призначення розгляду справи по суті на 02.12.2020, яка занесена до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення третьої особи про дату судового засідання, 09.11.2020 судом складено ухвалу-повідомлення. Разом із тим, зазначену ухвалу повідомлення та запит суду не було направлено поштою адресатам, у зв`язку у із відсутністю фінансування, що підтверджується, наявною у матеріалах справи, довідкою.

Одночасно, 19.11.2020 секретарем судового засідання було здійснено телефонограму АТ НАК «Нафтогаз Україна» з метою повідомлення інформації, яка міститься у запиті суду.

02.12.2020 в судове засідання з`явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 02.12.2020 судом вирішено оголосити перерву до 16.12.2020, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення третьої особи про дату судового засідання, 03.12.2020 судом складено ухвалу-повідомлення. Разом із тим, зазначену ухвалу-повідомлення та запит суду не було направлено поштою адресатам, у зв`язку у із відсутністю фінансування, що підтверджується, наявною у матеріалах справи, довідкою. Разом із тим, з метою належного повідомлення третьої особи, зазначена ухвала була направлена на електронну адресу адресата.

08.12.2020 до канцелярії суду від АТ НАК «Нафтогаз Україна» надійшла відповідь на запит суду.

16.12.2020 в судовому засідання представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позов задовольнити повністю, посилаючись на наступне.

11.04.2013 позивачем було здійснено перерахування грошових коштів на користь ТОВ «ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» у розмірі 4 500 000,00 грн. При чому, позивач стверджує, що зазначене перерахуванням грошових коштів є безпідставним, що підтверджується перевіркою Головного управління ДФС у місті Києві, за результатами якої складено Акт за № 375/26-15-14-01-03/153117. З метою встановлення дійсних обставин спірного перерахування, ДАТ «Чорноморнафтогаз» направлено на адресу ТОВ «ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» звернення щодо надання первинних документів, що були підставою для отримання від ДАТ «Чорноморнафтогаз» грошових коштів у сумі 4 500 000,00 грн.. Однак, як стверджує позивач, зазначене звернення відповідачем проігноровано та документів, на підтвердження спірного перерахування, не надано. Враховуючи все вищенаведене у сукупності, позивач вважає, що грошові кошти у сумі 4 500 000,00 грн. мають бути повернуті позивачу, як безпідставно набуті, у зв`язку із чим останнім подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення з останнього 4 500 000,00 грн.

В свою чергу, представник відповідача, в судовому засіданні надав усні заперечення проти позовних вимог, відповідно до яких просив суд в задоволенні позову відмовити повністю, з урахуванням нижченаведеного.

За ствердженнями відповідача, грошові кошти у розмірі 4 500 000,00 грн., стягнення яких є предметом даної справи, не є безпідставно набутими відповідачем коштами. В свою чергу, за переконанням відповідача, зазначені грошові кошти були перераховані позивачем відповідачу, в якості належного виконання АТ «ДАТ «ЧЕРНОМОРНАФТОГАЗ» умов укладеного 15.08.2012 між сторонами договору № 878, за умовами якого постачальник (відповідач) зобов`язався передати (поставити) у визначений договором строк у власність покупця (позивача) товар (обладнання) згідно Специфікації (Додаток №1). В підтвердження зазначених обставин, відповідачем також зазначено, що останнім на момент отримання спірних грошових коштів було зареєстровано зазначені податкові зобов`язання.

В свою чергу, позивачем надано заперечення щодо тверджень відповідача. А саме: позивач заперечує щодо наявності та укладання між сторонами договору № 878 від 15.08.2012. Крім того, позивач посилається на наявну судову практику, що податкові накладні не є первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також, позивач наголошує на тому, що в папері з назвою «Копія Рахунку-фактури №Т-0000143 від 05.11.2012 р.» вказані реквізити постачальника (Відповідача) в банківській установі - ПАТ «Класікбанк». А в папері з назвою «Копія Договору № 878 від 15.08.2012 р.» вказані реквізити постачальника (Відповідача) в банківській установі - ПАТ «Преміум». Таке неспіввпадіння банківських реквізитів, на думку позивача, вказує про відсутність існування договірних відносин між позивачем та відповідачем. Додатково позивач посилається на те, що у платіжному документі на помилкове перерахування спірних коштів немає жодного згадування про документ із словами «Рахунок-фактура №Т- 0000143» та/або цифри « 05.11.2012 р.».

Третя особа в судове засідання 16.12.2020 не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Щодо неявки третьої особи в судові засідання, господарський суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України Про міжнародні договори України і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Приймаючи до уваги, що явка третьої особи в судове засідання судом не визнавалась обов`язковою, а сторони скористалися наданими їм процесуальним законодавством правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

У судовому засіданні 16.12.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача 4 500 000,00 грн. позивач стверджує про безпідставність перерахування ним та безпідставність отримання відповідачем, зазначених грошових коштів.

З урахуванням підстав та предмету позову, господарський суд зазначає, що позивачем має бути доведено відсутність будь-яких господарських відносин між позивачем та відповідачем, на виконання яких могло бути здійснено спірне перерахування грошових коштів.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, господарським судом встановлено наступне.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем долучено до матеріалів справи копію договору № 878 від 15.08.2012, додатку № 1 до нього та рахунку-фактури № Т-00000143 від 05.11.2012. Оригінал спірного договору, на виконання вимог ухвали суду, відповідачем в судовому засіданні для огляду не надано, з посиланням на виїмку документів правоохоронними органами.

Дослідивши зазначений договір, суд зазначає наступне.

15.08.2012 між АТ «ДАТ «ЧЕРНОМОРНАФТОГАЗ» (далі покупець, позивач) та ТОВ ТЕХПРОМСЕРВІС ЛТД» (далі постачальник, відповідач) був укладений договір № 878 (далі - договір). Згідно пункту 1.1. якого сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується передати (поставити) у визначений договором строк у власність покупця товар (обладнання) згідно специфікації (додаток №1), а також додатку №2, додатку №3, додатку №4, додатку №5, що є невід`ємними частинами договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1 договору, сума договору складає 67 531 740,00 грн., в т.ч. ПДВ 11 255 290,00 грн. Зазначена ціна є звичайною.

Згідно з п. 4.2 договору, оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі 100% передоплати на підставі виставленого рахунку за наявності банківської гарантії виконання умов цього договору.

Судом встановлено, що позивачем здійснено часткове перерахування грошових коштів відповідачу у сумі 29 500 000,00 грн., а саме: 22.01.2013 у розмірі 25 000 000,00 грн., а також, 11.04.2013 у розмірі 4 500 000,00 грн., що підтверджується наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 та 2.5 договору, товар поставляється постачальником на умовах DDP - база ПТОіК, АР Крим, Сакський р-н, село Каменоломня, вул. Київська № 7 (у відповідності з термінами правил ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року). Доставка товару здійснюється в строк не більше шести місяців з моменту отримання письмової заявки. Отримання товару по кількості здійснюється покупцем за адресою: База ПТОіК, АР Крим, Сакський р-н, с. Каменоломня, ул. Київська № 7.

Відповідно Специфікації (додаток №1 до договору), предметом поставки є товар - обладнання: Блок вхідного сепаратору - 2 шт., загальною вартістю 13 730 880,00 грн.; Ємність зберігання газового конденсату - 3 шт., загальною вартістю 2 389 620,00 грн.; Ємність для зберігання пропан-бутана -10 шт., загальною вартістю 31 608 900,00 грн.; Блок сепаратору С-1/1 - 2 шт., загальною вартістю 8 547 050,00 грн. Загальна вартість товару мала складати 56 276 550,00 грн. без ПДВ. ПДВ 20% -11 255 290,00 грн. Загальна вартість з ПДВ 20% - 67 531740,00 грн.

Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем поставки товару.

Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір вступає в дію з моменту підписання його обома сторонами, проте не раніше дати отримання погодження НАК «Нафтогаз України», та діє до повного виконання обов`язків сторін.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір поставки № 878 від 15.08.2012, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків. За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Одночасно, враховуючи заперечення позивача, щодо укладання зазначеного договору, господарський суд встановив наступне.

Як було встановлено судом та зазналось раніше, відповідно до специфікації, предметом поставки є товар - обладнання: Блок вхідного сепаратору - 2 шт., загальною вартістю 13 730 880,00 грн.; Ємність зберігання газового конденсату - 3 шт., загальною вартістю 2 389 620,00 грн.; Ємність для зберігання пропан-бутана -10 шт., загальною вартістю 31 608 900,00 грн.; Блок сепаратору С-1/1 - 2 шт., загальною вартістю 8 547 050,00 грн. Загальна вартість товару мала складати 56 276 550,00 грн. без ПДВ. ПДВ 20% -11 255 290,00 грн. Загальна вартість з ПДВ 20% - 67 531740,00 грн.

Наразі, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна копія рахунку-фактури № Т-00000143 від 05.11.2012, відповідно до змісту якого останній містить перелік товару із зазначенням його вартості. А саме: Блок вхідного сепаратору - 2 шт., загальною вартістю 13 730 880,00 грн.; Ємність зберігання газового конденсату - 3 шт., загальною вартістю 2 389 620,00 грн.; Ємність для зберігання пропан-бутана -10 шт., загальною вартістю 31 608 900,00 грн.; Блок сепаратору С-1/1 - 2 шт., загальною вартістю 8 547 050,00 грн. Загальна вартість товару мала складати 56 276 550,00 грн. без ПДВ. ПДВ 20% -11 255 290,00 грн. Загальна вартість з ПДВ 20% - 67 531740,00 грн.

З огляду на зазначене, господарський суд встановив, що товар-обладнання та його вартість, перелік якого наведено у рахунку-фактурі № Т-00000143 від 05.11.2012 є ідентичним переліку товару та вартості, передбачених умовами договору, а саме: додатком № 1 до нього.

Одночасно, судом, з огляду на наявність спірних доказів у справі, було направлено запит до Ірпінської ДПІ ГУ ДПС у Київській області щодо встановлення обставин реєстрації відповідачем податкових накладних в ЄРПН стосовно отримання спірних грошових коштів від позивача у сумі 4 500 000,00 грн., а також запит до Центру обслуговування платників ДПІ у Шевченківському районі м. Києва, з метою встановлення обставин реєстрації позивачем податкових накладних в ЄРПН стосовно перерахування відповідачу спірних грошових коштів у сумі 4 500 000,00 грн.

Як вбачається із інформації, наданої Головним управлінням ДПС У київській області, ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» (відповідач у справі), за період з 15.08.2020 по 31.12.2013, зареєструвало щодо контрагента АТ «ДАТ «Черноморнафтогаз» (позивача у справі), окрім інших, податкові зобов`язання, із посиланням на договір поставки від 15.08.2012, а саме: податкова накладна від 22.01.2012 у сумі 25 000 000,00 грн. та податкова накладна від 11.04.2012 на суму 4 500 000,00 грн.

Також, судом досліджено відповідь Головного управління ДПС у м.Києві за вих. № 19/26-15-04-18-16 від 01.11.2020, відповідно до якої суд повідомлено, що обов`язок щодо реєстрації в ЄРПН податкових накладних за період з 15.08.2020 по 31.12.2013 (з урахуванням норм пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України) виникає лише у постачальника. Разом із тим, як зазначено у листі, враховуючи норми чинного законодавства України, АТ «ДАТ «Черноморнафтогаз» має право на включення до податкової звітності з податку на додану вартість сум за виписаними та зареєстрованими в ЄРПН постачальником ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» податковими накладними, при цьому факт включення таких накладних можливо встановити виключно підчас документальної перевірки, проведеної відповідно до вимог кодексу.

В той же час, господарським судом встановлено, що на сторінці 25 Акту Головного управління ДФС у м. Києві «Про результати документальної планової виїзної перевірки АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» зазначено, що відповідно до норм п. 187.1, п.187, п.187, п.198,3 ст.198 Податкового кодексу України, у податковому обліку АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» до складу податкового кредиту з ПДВ у 2012-2013 роках було враховано ПДВ із суми наданої постачальникам предоплати по даті зарахування коштів від покупця на банківський рахунок постачальника, як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню (що підтверджується даними підсистеми «Аналітична система» ІС «Податковий блок»).

Отже, з урахуванням зазначеного у сукупності, господарський суд вбачає у діях відповідача безпосередньо належне виконання своїх обов`язків, як юридичної особи та контрагента по договору поставки, в частині здійснення реєстрації своїх податкових зобов`язань.

При цьому, судом враховано, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язки між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

В той же час, судом встановлено, що у сторін відсутні оригінали договору поставки, специфікації до нього та рахунку-фактури, а до матеріалів справи долучені тільки копії зазначених документів. Проте, суд звертає увагу на те, що зазначені документи були складені майже вісім років тому, а також, в даному випадку, судом враховані обставини окупації території України, а саме: Донецької та Луганської областей (територія, на якій мало бути виготовлено обладнання, згідно договору, укладеного відповідачем з ПАТ "Сніжнянськхіммаш", з метою виконання умов спірного договору), а також, території АР Крим (територія, де фактично знаходився позивач та його первинні документи).

Також, судом досліджені посилання позивача, надані в судовому засіданні, на те, що під час підписання спірного договору директором позивача були перевищені його повноваження з огляду на те, що в той момент вже була окупація теритрії АР Крим. Проте, зазначені твердження позивача не знайшли свого підтвердження, оскільки спірний договір був підписаний 15.08.2012, що, фактично, є на півтора роки раніше, ніж вищенавдені обставини.

В свою чергу, господарським судом досліджені п.11.1 спірного договору та відповідь, надана АТ "НАК "Нафтогаз України" за вих. № 14/6-4644-20 від 02.12.2020 (яка долучена до матеріалів справи), на запит суду, в якій зазначено наступне:

"Відповідно до ст. 77 Закону України «Про акціонерні товариства» статут товариства, зміни до статуту, засновницький (установчий) договір; протоколи засідань колегіального виконавчого органу, накази і розпорядження голови колегіального та одноосібного виконавчого органу та Інші зберігаються в акціонерному товаристві за його місцезнаходженням,

Як зазанчено АТ "НАК "Нафтогаз України", в Компанії зберігаються лише деякі копії зазначених документів. В свою чергу, Статутом Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - Товариство), затвердженим рішенням загальних зборів акціонерів Товариства від 21.0 - 04.04.2011 (редакція, яка діяла станом на дату укладення між Товариством та ТОВ «Техпромсервіс ЛТД» договору від 15.08.2012 № 878) визначено, що прийняття рішення про вчинення Товариством значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом правочину, перевищує 10% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, належить до компетенції Загальних зборів( пп.21 п. 9.3.4 Статуту).

При цьому, відповідно до п.9.3.8 Статуту Товариства, рішення Акціонера з питань, що належать до компетенції Загальних зборів, оформлюються ним письмово (у формі рішення) та засвідчуються печаткою Товариства або нотаріально. Прийняття рішення щодо вчинення Товариством правочинів на суму від 10 млн грн до 10 відсотків вартості активів за даними останньої ріпної фінансової звітності (крім угод щодо продажу природного газу, нафти, газового конденсату, в тому числі суміші нафти та газового конденсату та договорів на виконання геологорозвідувальних робіт за рахунок державних коштів) за погодженням з акціонером Товариства - НАК «Нафтогаз України» в особі її голови правління, або особи, що виконує його обов`язки, належить до компетенції Правління (пп. 14 п.9.5.5 Статуту).

Відповідно до річної фінансової звітності Товариства за 2011 рік, розміщеної на сайті stckmarket.gov.uа, вартість активів Товариства станом на 31.12.2011 становила 9 544 815 тис. грн.

Отже, за твердженнями АТ "НАК "Нафтогаз України", якщо сума договору не перевищувала 10% вартості активів Товариства, рішення Акціонера щодо погодження такого правочину і не було необхідності приймати. Прийняття рішення відповідно до пп.14 п.9.5.5 Статуту Товариства належало до компетенції Правління Товариства за погодженням з Компанією, як акціонером Товариства, в особі голови правління НАК «Нафтогаз України» або особи, що виконувала його обов`язки.

При цьому, АТ "НАК "Нафтогаз України" стверджує, що в НАК «Нафтогаз України» відсутня інформація, щодо надання Компанією погодження Товариству на вчинення правочину з ТОВ «Техпромсервіс ЛТД», а саме укладення договору від 15.08.2012 № 878 на суму 67 531 740 гривень.".

З урахуванням вищенаведеного у сукупності, господарський суд встановив, що при укладанні спірного договору, погодження мало бути надано саме з боку Правління позивача. В свою чергу, погодження з боку Акціонера - АТ "НАК "Нафтогаз України", з урахуванням суми спірного договору, не було передбачено та не вимагалося. З огляду на зазначене, наведене погодження, з урахуванням його приналежності до позивача, повинно було бути наявним та зберігатися безпосередньо у позивача. Зазначене, в свою чергу, свідчить про безпідставність тверджень позивача про відсутність у відповідача належного погодження АТ "НАК "Нафтогаз України", як доказу підтвердження неукладеності спірного договору.

Посилання позивача на неправомірні дії директора Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» - Кудина В.В., під час підписання останнім спірного договору, не можуть бути прийняті господарським судом в якості доказу недійсності правочину, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів даного посилання.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України господарський, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання(ст.79 ГПК України).

Враховуючи наявні у матеріалах справи копію спірного договору, додатку до нього та рахунку-фактури, які на думку суду є більш вірогідними доказами у справі, керуючись приписами чинного на момент укладання договору цивільного та господарського законодавства України, господарським судом було встановлено, що сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, скріплено договір підписами посадових осіб та печатками сторін, а отже, за висновками суду, спірний правочин було вчинено.

Одночасно, відповідно до ст. 1212 цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Наразі, господарський суд зазначає, що матеріали справи, як на момент звернення позивачем із позовом, так і на момент прийняття судом рішення, не містять доказів визнання спірного договору недійсним, угоди про розірвання договору або рішення суду про розірвання договору, а тому він є чинним, дійсним і таким, який має бути виконано сторонами.

Крім того, матеріали справи не містять доказів відмови позивача від виконання умов спірного договору, в порядку ст. 1212 ЦК України.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось вище, сторонами передбачено та закріплено у п. 4.2 договору, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі 100% передоплати на підставі виставленого рахунку за наявності банківської гарантії виконання умов цього договору.

Судом встановлено, що позивачем здійснено часткове перерахування грошових коштів відповідачу у сумі 29 500 000,00 грн., а саме: 22.01.2013 у розмірі 25 000 000,00 грн., а також, 11.04.2013 у розмірі 4 500 000,00 грн., що підтверджується наявними матеріалами справи.

При цьому, судом враховано наявність у матеріалах справи копії рахунку-фактури № Т-00000143 від 05.11.2012 та відсутність банківської гарантії виконання умов договору(як стверджує відповідач зазначена копія не зберігалася).

Статтею 538 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до частини 5 статті 692 Цивільного кодексу України, якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Договір поставки має двосторонній характер, тому певні обов`язки покладаються як на одну, так і на іншу сторону, тобто кожна із сторін одночасно є боржником, та кредитором. З точки зору виконання такі зобов`язання є зустрічними, оскільки виконання свого обов`язку однією із сторін обумовлюється виконанням другою стороною свого обов`язку. Виконання зустрічних зобов`язань передбачає виконання кожною із сторін свого обов`язку у порядку, встановленому в даному випадку договором поставки. Якщо ж одна із сторін зобов`язання не виконує у порядку і строки, встановлені договором, то відповідно друга сторона має право або зупинити виконання свого обов`язку, або відмовитися від його виконання частково або у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 904/5340/18 від 31.10.2019.

Отже, хоча позивачем і здійснено перерахування грошових коштів не в повному обсязі, передбаченому умовами п. 4.2 договору, а також із перевищенням строку, наведеного у рахунку-фактурі, проте, зазначені обставини не нівелюють факту наявності укладеного між сторонами договору поставки та здійснених позивачем відповідачу проплат, а також, обов`язку останнього щодо здійснення повної оплати по договору.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти, а також, враховуючи вищезазначене у сукупності, з огляду на те, що спірні грошові кошти у розмірі 4 500 000,00 грн. були перераховані позивачем відповідачу в межах виконання умов договору поставки № 878 від 15.08.2012, тому позивачем не було доведено суду безпідставності здійсненого останнім грошового переказу відповідачу у сумі 4 500 000,00 грн., з огляду на що, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Крім того, відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «РуїсТоріха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Приймаючи до уваги висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.12.2020.

Суддя Л.В. Сокуренко