ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2020 р. Справа№ 910/6936/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Суліма В.В.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: позивача - Навальнєва Н.М.

відповідача-1 - не з`явились

відповідача-2 - Салюк Ю.В.

третя особа позивача - не з`явились

третя особа відповідача - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна"

на рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2020 р. (повне рішення складено 27.10.2020 р.)

у справі № 910/6936/20 (суддя - Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн"

до 1. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_2

про стягнення 573731,60 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна" про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 99000,00 грн та 474731,60 грн відповідно.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.05.2020 р. було залучено до участі у даній справі ОСОБА_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, та ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.10.2020 р. у справі № 910/6936/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна" на користь позивача 474731,60 грн матеріальної шкоди, у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Весна" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач-2 посилається на те, що у даній справі відсутнє судове рішення, яким встановлено порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 , що спричинило відповідну дорожньо-транспортну пригоду, відтак у даній справі не встановлено протиправність дії заподіювача шкоди, відтак у Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна" відсутні правові підстави для відшкодування позивачу шкоди.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 910/6936/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 р. справу № 910/6936/20 призначено до розгляду на 17.12.2020 р.

У судове засідання 17.12.2020 р. представники відповідача-1 та третіх осіб не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Доказів поважності відсутності вказаних представників суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач-1 та треті особи були позбавлені можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутніми у судовому засіданні.

Крім цього відповідач-1 та треті особи не наполягали на обов`язковій участі у судовому засіданні їх представників, відповідних клопотань від них завчасно не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

14.05.2017 р. на 311 км + 300 м автодороги Знам`янка-Луганськ-Ізваріне сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "Volkswagen Jetta", державний номерний знак: НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля "ВАЗ-21214", державний номерний знак: НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "ВАЗ-21214", державний номерний знак: НОМЕР_2 , раптово змінив напрямок руху вліво та виїхав на зустрічну смугу, по якій у зустрічному напрямку рухався автомобіль "Volkswagen Jetta", державний номерний знак: НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , у результаті чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів. Внаслідок даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

14.05.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження № 0000720 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Автомобіль "ВАЗ 21214", 2007 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_2 , належав на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Весна", що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 02.10.2007 р.

Автомобіль "Volkswagen Jetta", 2016 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_1 , перебував у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн", що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 03.08.2016 р.

Згідно з висновком експерта-автотоварознавця № 050/17 від 23.06.2017 р., складеного за результатами проведення товарознавчої експертизи, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Volkswagen Jetta", державний номерний знак: НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на 14 травня 2017 року становила 573731,60 грн.

Окрім того, у межах зазначеного кримінального провадження було проведено експертизу технічного стану автомобіля "ВАЗ-21214", державний номерний знак: НОМЕР_2 . Згідно з висновком відповідної експертизи від 21.06.2017 р. № 12/10.2/45 автомобіль "ВАЗ-21214", державний номерний знак: НОМЕР_2 , на момент ДТП знаходився у працездатному стані.

Постановою слідчого Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 02.10.2017 р. було закрито кримінальне провадження № 0000720 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 доказів складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Зі змісту постанови слідчого Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 02.10.2017 р. вбачається, що зібраних доказів було недостатньо для того, щоб відповісти на питання про те, чи відповідали дії ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху і чи знаходилися вони у причинному зв`язку з настанням ДТП. Враховуючи те, що в ході досудового розслідування слідством не здобуті докази наявності складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в діях ОСОБА_2 , кримінальне провадження було закрито.

Однак, відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Отже, з огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду лише якщо доведе, що ця шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зі змісту висновку автотехнічної експертизи від 27.06.2017 р. № 12/10.1-53, проведеної в рамках вищенаведеного кримінального провадження, вбачається, що технічна можливість уникнути зіткнення транспортного засобу для водія автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 визначалася виконанням ним вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху та для чого не було встановлено будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати. При заданому механізмі подій, дії водія автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Крім цього, п. 2.9 Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється, зокрема, керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах кримінального провадження було проведено судово-медичну експертизу (висновок експерта № 2690е від 12.08.2017 р.), за результатами розгляду якої експертом було встановлено, що за даними медичної документації (карти амбулаторного хворого) ОСОБА_2 знаходився на диспансерному нагляді у лікаря невропатолога з діагнозом: гіпертонічна енцефалопатія та у лікаря терапевта з діагнозом: ішемічна хвороба серця, стабільна стенокардія; відповідно до медичної карти стаціонарного хворого № Э3377 у нього був клінічно встановлений діагноз: порушення кровообігу у вертебрально-базиллярному басейні та ішемії лівої півкулі мозочка.

У відповідності до п. п. 1.3, 1.7 Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 31.01.2013 р. № 65/80, періодичному медичному огляду підлягають водії транспортних засобів для підтвердження права на керування транспортним засобом: віком до 55 років (включно) - один раз на 10 років, віком від 56 до 75 років (включно) - один раз на 3 роки, віком від 76 років і більше - один раз на рік. За результатом проведення таких оглядів видається медична довідка щодо придатності до керування транспортним засобом.

Однак, у матеріалах справи відсутня відповідна медична довідка, видана ОСОБА_2 , яка б підтверджувала його придатність до безпечного керування транспортними засобами за станом здоров`я.

Разом з цим, у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт завдання ОСОБА_2 шкоди позивачу, а також розмір завданої шкоди. При цьому, протиправна поведінка ОСОБА_2 полягала у порушенні Правил дорожнього руху.

За таких обставин, в діях ОСОБА_2 вбачається склад цивільного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 1187 ЦК України особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Отже, покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору, можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно.

Вбачається, що ОСОБА_2 з 29.03.2012 р. займав посаду головного енергетика Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна" і на час скоєння вказаного ДТП виконував свої трудові обов`язки. Дана обставина також встановлена судовими рішеннями у справі № 904/3635/18.

Доводи скаржника про те, що на час скоєння ДТП (вихідний день) ОСОБА_2 самовільно використовував автомобіль "ВАЗ 21214", державний номерний знак: НОМЕР_2 , є необґрунтованими, оскільки згідно з наказом директора ТОВ "Весна" від 03.01.2017 р. № 7-од вказаний автомобіль був закріплений за водієм ОСОБА_2 з метою забезпечення ефективної діяльності господарства, а також останньому було дозволено виїзд по невідкладних службових питаннях у вихідні та святкові дні.

Докази того, що ОСОБА_2 неправомірно заволодів автомобілем "ВАЗ 21214", державний номерний знак: НОМЕР_2 , у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Весна" є особою, відповідальною за шкоду, завдану в результаті ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "ВАЗ 21214", державний номерний знак: НОМЕР_2 , на момент вказаного ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка», що підтверджується полісом від 05.12.2016 р. № АК/4985305 (100000,00 грн ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну; 1000,00 грн франшиза).

Встановлено, що позивач звертався до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна" про стягнення 573731,60 грн матеріальної шкоди, завданої в результаті зазначеної ДТП. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2019 р. у справі № 904/3635/18 Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн" було відмовлено у задоволенні вказаного позову в зв`язку з передчасним зверненням до відповідача як власника транспортного засобу, оскільки позивач не звернувся до страховика відповідача за відшкодуванням цієї шкоди. Дане судове рішення було залишено без змін постановою Верховного Суду від 24.06.2019 р.

31.01.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн" звернулось до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 10.02.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн" було відмовлено у вищезазначеній виплаті у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку для подання відповідної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За ст. 22 вказаного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

У відповідності до ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як було встановлено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн" звернулось до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування лише 31.01.2020 р., тобто з порушенням строку, визначеного законодавством.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача-1 99000,00 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підставі вказаної норми позивач просив суд стягнути з відповідача-2 474731,60 грн, що дорівнює різниці між загальним розміром матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, та страховою виплатою, яку б мав отримати позивач від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» згідно з умовами полісу № АК/4985305 від 05.12.2016 р.

Відповідно до висновку експерта-автотоварознавця від 23.06.2017 р. № 050/17 сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Volkswagen Jetta", державний номерний знак: НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, на 14.05.2017 р. становила 573731,60 грн.

В матеріалах справи відсутні докази того, що Товариство обмеженою відповідальністю "Весна" відшкодувало позивачу заявлену ним матеріальну шкоду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з Товариства обмеженою відповідальністю "Весна" 474731,60 грн матеріальної шкоди, завданої ДТП, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно доводів скаржника про те, що у даній справі відсутнє рішення, яким встановлено порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 , що спричинило відповідну дорожньо-транспортну пригоду, колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, зокрема, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Отже закриття кримінального провадженні та відсутність постанови суду про визнання особи винною у порушенні ПДР України не є підставою для звільнення особи від цивільно-правової відповідальності за завдану у ДТП шкоду.

Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2020 р. у справі № 910/6936/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Весна" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2020 р. у справі № 910/6936/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Весна".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.12.2020 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді С.А. Пашкіна

В.В. Сулім