ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2020 р. Справа№ 910/3520/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Поляк О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 року

у справі № 910/3520/20 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО Україна»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 7 931,62 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст первісних позовних вимог

Акціонерне товариство «Страхова компанія "ІНГО Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 7 931,62 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду внаслідок ДТП.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в порушення приписів статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власником автомобіля "SKODA", державний номерний знак: НОМЕР_1 , не було залучено аварійного комісара або експерта та не складено відповідного висновку для визначення розміру завданої цьому автомобілю шкоди. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що згідно статтею 41.3 Закону МТСБУ у позивача відсутні підстави для стягнення з МТСБУ вказаної суми страхового відшкодування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Страхова компанія "ІНГО Україна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у справі № 910/3520/20 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що надані позивачем копії актів виконаних робіт від 23.09.2017 та платіжне доручення № 5518 від 07.06.2017 про оплату страхового відшкодування є належними документами та доказами, на підставі яких можна встановити дійсний розмір завданих збитків та здійсненої страхової виплати. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції здійснив неправильне тлумачення закону, адже відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/3520/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 року №09.1-08/3593/20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2020 року для розгляду справи №910/3520/20 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., судді - Пономаренко Є.Ю., Поляк О.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/3520/20 та роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

Позиції учасників справи

16.11.2020 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується матеріалами справи, 07.06.2007 між Закритим акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", яке змінило своє свою назву на Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО Україна» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» (страхувальник) було укладено генеральний договір страхування № 47-07, за умовами якого (відповідно до бордеро № 67_16 до генерального договору) застраховано автомобіль SKODA", державний номерний знак: НОМЕР_1 ., в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

9 березня 2017 року в місті Одеса на вулиці Корнюшина сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: зіткнення автомобіля "NISSAN", державний номерний знак: НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , з автомобілем "SKODA", державний номерний знак: НОМЕР_1 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "NISSAN", державний номерний знак: НОМЕР_2 , не вибрав безпечний інтервал та дистанцію, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "SKODA", державний номерний знак: НОМЕР_1 , чим порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2017 року в справі № 521/4623/17, якою водія автомобіля "NISSAN", державний номерний знак: НОМЕР_2 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "SKODA", державний номерний знак: НОМЕР_1 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша лізингова компанія".

У зв`язку з наведеними обставинами 3 травня 2017 року страхувальник звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування від 9 березня 2017 року № 317296.

Згідно з рахунків-актів виконаних робіт від 23 березня 2017 року № АТО17002215 та від 23 березня 2017 року № 17002645 вартість ремонтних робіт пошкодженого автомобіля складає 9 517,94 грн.

На підставі рахунків-актів виконаних робіт від 23 березня 2017 року № АТО17002215 та від 23 березня 2017 року № 17002645, виставлених дочірнім підприємством "Автотрейдінг-Одеса", позивачем було складено страховий акт від 16 травня 2017 року № 152150.

Відповідно до вказаного акту сума страхового відшкодування склала 7 931,62 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунок страхувальника, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 7 червня 2017 року № 5518.

Оскільки власником автомобіля "NISSAN", державний номерний знак: НОМЕР_2 , є особа, яка відповідно до вимог п. 13.1. ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач звернувся до відповідача із заявою 2321 від 17.08.2017 про виплату страхового відшкодування.

Проте, як вказує позивач у позовній заяві, відповідач жодним чином не відреагував на заяву та не здійснив виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим позивач звернувся з заявленим позовом до відповідача про стягнення 7 931,62 грн. страхового відшкодування.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в порушення приписів статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власником автомобіля "SKODA", державний номерний знак: НОМЕР_1 , не було залучено аварійного комісара або експерта та не складено відповідного висновку для визначення розміру завданої цьому автомобілю шкоди. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що згідно статтею 41.3 Закону МТСБУ у позивача відсутні підстави для стягнення з МТСБУ вказаної суми страхового відшкодування.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За приписами статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статей 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (стаття 25 Закону України "Про страхування").

Положеннями статті 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач згідно з платіжним дорученням № 5518 від 07.06.2017 перерахував ТОВ «Перша лізингова компанія» 7 931,62 грн. Отже, позивач виконав свої з зобов`язання за генеральним договором страхування від 7 червня 2007 року № 47-07 належним чином.

Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, відтак страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закон) закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Як вказувалось вище, вина учасника ДТП, який керував автомобілем "NISSAN", державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2017 у справі № 521/4623/17.

Пунктом 13.1 вказаного Закону визначено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "NISSAN", державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП застрахована не була, оскільки водій належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1. статті 13 Закону.

Згідно із Законом МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 39.1 статті 39).

МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39).

Законом № 1961-ІV чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до підпункту 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-ІV для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до підпункту "г" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

При цьому МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (пункт 41.3 статті 41 Закону № 1961-ІV).

Положеннями ч. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону визначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-ІV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону).

Отже, відповідно до вказаних норм Закону № 1961-ІV за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. В той же час, до страховика відповідно до положень статті 993 ЦК, статті 27 Закону України "Про страхування", який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не переходить право вимоги до МТСБУ лише в разі, якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (підпункт "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону).

Верховний суд України у постанові від 26.10.2016, за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду у справі 910/1439/16, дійшов до висновку, що у МТСБУ на підставі п. 36.4. ст. 36, п. 41.3 статті 41 Закону № 1961-ІV відсутній обов`язок щодо регламентної виплати на користь страховика, який здійснив виплату потерпілій у ДТП особі страхового відшкодування за договором добровільного страхування, лише у випадку, коли шкода у ДТП завдана особою, у якої відсутній договір ОСЦПВ та така особа не звільнена від обов`язку застрахувати свою цивільно-правову відповідальність на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В даному ж випадку винуватцем ДТП є особа, на яку поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону (підпункт "г" пункту 41.1 статті 41 Закону), а тому підстав для відмови у виплаті регламентної вимоги вимоги на підставі п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у МТСБУ не має.

Вказане підтверджується пунктом 3.6 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 6 грудня 2012 року № 31/2012), в якому передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961-ІV та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ іншим страховиком-членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

Стосовно посилання суду першої інстанції на те, що в порушення приписів статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власником автомобіля "SKODA", державний номерний знак: НОМЕР_1 , не було залучено аварійного комісара або експерта та не складено відповідного висновку для визначення розміру завданої цьому автомобілю шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 33.1.4 ст. 33 Закону № 1961-ІV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

В матеріалах справи міститься повідомлення про ДТП, яке було здійснено потерпілою особою на користь його страховика - АТ «Страхова компанія «Інго Україна».

Згідно з пунктом 33.3 статті 33 Закону № 1961-ІV водії та власники транспортних засобів, причетні до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Відповідно до пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Тобто, з вимог ст. 34 Закону випливає, що потерпілий може самостійно визначити розмір шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, якщо протягом 10 днів з дня одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

На підтвердження розміру завданої шкоди внаслідок ДТП позивачем були надані рахунки-акти виконаних робіт від 23 березня 2017 року № АТО17002215 та від 23 березня 2017 року № 17002645, які підтверджують вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, винною у вчиненні ДТП та на яку поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону, покладено на МТСБУ у межах, встановлених цим Законом.

Таким чином, відповідач як особа, яка здійснює відшкодування шкоди за особу, винну у вичинені ДТП у даному випадку (п. 13.1. ст. 13 Закону), на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Висновки суду першої інстанції, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок автотоварознавчого дослідження про розмір збитків, внаслідок пошкодження авто є невірними, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17 та № 910/12722/18 від 03.07.2019.

Враховуючи наведене вище, у справі, що розглядається, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003р. за №1074/8395, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Skoda Fabia», д.н. НОМЕР_3 вбачається, що рік випуску автомобіля - 2014.

Отже, на момент ДТП (09.03.2017) строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у п. 7.38 Методики, у зв`язку з чим коефіцієнт фізичного зносу відповідно до Методики дорівнює нулю. Доказів наявності обставин, зазначених в п.7.39 Методики, матеріали справи не містять та відповідачем не доведено.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскільки Моторно (транспортне) страхове бюро України є відповідальною особою у спірних правовідносинах, тоді як позивачем відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, було підтверджено розмір заподіяної шкоди під час ДТП, а судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для застосування коефіцієнта фізичного зносу на підставі Методики, а тому позовні вимоги про стягнення 7 931,62 грн. підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО Україна» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 року у справі № 910/3520/20 - скасуванню з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позову, апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 278, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 року у справі № 910/3520/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 року у справі № 910/3520/20 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

3. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, місто Київ, РУСАНІВСЬКИЙ БУЛЬВАР, будинок 8, код 21647131) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, місто Київ, ВУЛИЦЯ БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 33, код 16285602) 7 931 грн. 62 коп. страхового відшкодування та 2 102 грн. 00 коп. судового збору за подачу позовної заяви.

4. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, місто Київ, РУСАНІВСЬКИЙ БУЛЬВАР, будинок 8, код 21647131) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, місто Київ, ВУЛИЦЯ БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 33, код 16285602) 3 153 грн. 00 коп. судового збору з подачу апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/3520/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк, передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

О.І. Поляк