ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. Справа№ 910/23595/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Дикунської С.Я.

Агрикової О.В.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 10.12.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 (повний текст складено 27.05.2020)

у справі №910/23595/17 (суддя Головіна К.І.)

за позовом заступника прокурора міста Києва

до 1. Київської міської ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання відсутності права,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року заступник прокурора міста Києва звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" (далі - ТОВ "ВТП Лангора") про визнання незаконним і скасування рішення Київської міської ради від 06.04.2017 №158/2380 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" земельної ділянки для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів на вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі м. Києва"; визнання недійсним договору оренди від 13.09.2017 № 920 земельної ділянки площею 0,1540 га по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, укладеного між Київською міською радою та ТОВ "ВТП Лангора"; визнання відсутнім у ТОВ "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, посилаючись на ст.ст. 124, 134, 135 Земельного кодексу України, ст. 377 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про основи містобудування".

У позові прокурор зазначив, що ТОВ "ВТП Лангора", будучи власником нерухомого майна (об`єкти нерухомості літ. Б, И, О, загальною площею 68,4 кв.м.), яке знаходиться на земельній ділянці по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, за рішенням Київради № 158/2380 від 06.04.2017 незаконно отримало в оренду земельну ділянку територіальної громади міста Києва площею 0,1540 га, кадастровий номер: :85:242:0073 (далі - земельна ділянка) для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів.

В обґрунтування позову прокурор вказав, що площа земельної ділянки, наданої відповідачем-1 в оренду, значно перевищує площу нерухомого майна, яке на ній розташоване (у 22 рази), при цьому передача в оренду зазначеної земельної ділянки у відповідному розмірі відбулася без проведення земельних торгів; при прийнятті Київрадою рішення №158/2380 від 06.04.2017 було змінене цільове призначення земельної ділянки (кадастровий номер: :85:242:0073) - із земель промисловості на землі житлової та громадської забудови, чим порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки. Також зазначив, що на підставі оспорюваного рішення №158/2380 від 06.04.2017 між Київрадою та ТОВ "ВТП Лангора" був укладений договір від 13.09.2017 оренди земельної ділянки, тому такий договір підлягає визнанню недійсним, як вчинений з порушенням закону.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент земельних ресурсів).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2019, позов задоволено в повному обсязі; визнано незаконним та скасовано рішення Київради № 158/2380 від 06.04.2017 про передачу ТОВ "ВТП Лангора" земельної ділянки; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 13.09.2017 р.; визнано відсутність у ТОВ "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва.

Судові рішення мотивовано, зокрема тим, що порушення вимог законодавства, яке визначає порядок набуття прав щодо земельних ділянок комунальної власності, розпорядження ними, порушує інтереси держави, що відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для їх захисту прокурором, у тому числі шляхом звернення з позовом до господарського суду.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 06.11.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2018 у справі №910/23595/17 скасовано; справу №910/23595/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, належним чином не дослідивши зібрані у справі докази, не встановивши обставини, які є достатньою підставою відповідно до норм матеріального права для визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним укладеного на його виконання договору оренди.

При цьому, суд касаційної інстанції у своїй постанові вказав на необхідність при новому розгляді:

- встановити наявність підстав для продажу права оренди земельної ділянки на земельних торгах з огляду на положення частини 2 статті 134 Земельного кодексу України;

- дослідити обставини затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, у межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів на вул. Сирецькій, 33 у Подільському р-ні м. Києва та надати оцінку відповідним доказам;

- встановити наявність підстав на право користування ТОВ "ВТП Лангора" земельною ділянкою саме у розмірі 0,1540 га, з урахуванням тієї частини земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єктів нерухомості з урахуванням їх розташування та існуючих обмежень у використанні, зокрема, наявності охоронних зон, санітарно-захисних зон, червоних ліній;

- встановити чи відбулась зміна цільового призначення земельної ділянки та чи був порушений порядок такої зміни цільового призначення землі;

- перевірити доводи прокурора про відсутність права ТОВ "ВТП Лангора" на мирне володіння майном (земельною ділянкою) та наявність порушеного інтересу держави, на захист якого був спрямований позов.

У відзиві на позов відповідач-1 проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на відсутність обов`язку ТОВ "ВТП Лангора" щодо участі у земельних торгах з огляду на наявність зареєстрованого нерухомого майна на наданій йому у користування земельній ділянці. Також вказав, що зазначене нерухоме майно складається із трьох окремих будівель, розташованих окремо одна від одної на певних відстанях, і таке розміщення потребує наявності під`їздів (підходів) до них, що пояснює необхідність більшої площі спірної земельної ділянки. Відповідач зазначив, що цільове призначення спірної земельної ділянки не змінювалось, а було первісно встановлено Київрадою у прийнятому рішенні № 158/2380 від 06.04.2017, при цьому вид користування наданий відповідачу-2 відповідає Генеральному плану міста Києва.

У відзиві на позов відповідач-1 проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що спірне рішення Київради було прийняте на підставі погодженого проекту землеустрою відведення земельної ділянки, при цьому норми закону не визначають обов`язку відведення земельних ділянок виключно у розмірі площі ділянки, на якій розташоване нерухоме майно. Також зазначив, що прокурором не доведено, чим саме порушено інтереси держави.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі №910/23595/17 у позові заступника прокурора міста Києва відмовлено. Стягнуто з Прокуратури міста Києва на користь Київської міської ради судовий збір за розгляд апеляційної та касаційної скарг у сумі 17529,00 грн. Стягнуто з Прокуратури міста Києва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" судовий збір за розгляд апеляційної та касаційної скарг у сумі 16800,00 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що прокурором не доведено порушень закону у спірних правовідносинах та враховуючи правомірне користування ТОВ "ВТП Лангора" земельною ділянкою, не доведено наявність порушень інтересів держави під час прийняття спірного рішення та укладення спірного договору. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна земельна ділянка не підлягає продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) відповідно до ст. 134 Земельного кодексу України, оскільки на ній розташоване нерухоме майно, яке перебуває на праві власності у товариства; зазначив, що жодний нормативний акт не встановлює порядку визначення або нормативу розміру та меж земельних ділянок, необхідних для обслуговування об`єктів нерухомого майна. Крім того, судом відхилено доводи прокурора про неможливість переходу права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га до TOB "ВТП Лангора" від попереднього власника об`єктів нерухомості на підставі ст. 120 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор міста Києва звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. ст. 120, 124, 125, 134, 135 Земельного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про основи містобудування». В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду (у складі колегії: головуючого: Кравчука Г.А., суддів: Козир Т.П., Коробенка Г.П.) від 13.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі №910/23595/17; призначено розгляд апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді Козир Т.П., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 прийнято апеляційну скаргу прокурора міста Києва на рішення Господарського суду м. Києва від 14.05.2020 у справі №910/23595/17 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Коробенка Г.П., суддів: Козир Т.П., Агрикової О.В.; призначено розгляд апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник прокуратури підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідачів, третьої особи заперечували проти апеляційної скарги, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступних підстав.

За договором купівлі-продажу від 06.09.2012, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислово-комерційна фірма "Барс" і ТОВ "ВТП Лангора", останнє набуло право власності на об`єкт нерухомого майна загальною площею 68,4 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 33. Цей об`єкт складається з будівлі прохідної, позначеної на плані земельної ділянки літ. И, загальною площею 7,1 кв. м; будівлі диспетчерської, позначеної на плані земельної ділянки літ. Б, загальною площею 20,1 кв. м; будівлі вагової, позначеної на плані земельної ділянки літ. О, загальною площею 41,2 кв. м.

У пункті 1.1 договору купівлі-продажу зазначено, що об`єкт продажу розташований на земельній ділянці площею 1478,00 кв. м, кадастровий номер 85:242:073, за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 33, яка не перебуває у власності або користуванні ТОВ "Промислово-комерційна фірма "Барс".

Рішенням Київської міської ради від 06.04.2017 № 158/2380 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "ВТП Лангора" для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, у межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів на вул. Сирецькій, 33 у Подільському р-ні м. Києва (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, справа Д-7802, заява ДЦ № 01062-04 від 29.11.2016); передано ТОВ "ВТП Лангора", за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016) для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, у межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів на вул. Сирецькій, 33 у Подільському р-ні м. Києва із земель комунальної власності територіальної громади м. Києва у зв`язку з переходом права власності на майно (договір купівлі-продажу від 06.09.2012 № 1861, акт приймання-передачі майна від 06.09.2012). Також у рішенні наведено ряд вимог до ТОВ "ВТП Лангора", пов`язаних з реалізацією товариством прав землекористувача.

Вказане рішення прийнято на підставі ст. 120 Земельного кодексу України, тобто у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно.

13.09.2017 між Київською міською радою (орендодавець) і ТОВ "ВТП Лангора" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 06.04.2017 №158/2380 передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку площею 0,1540 га, кадастровий номер :85:242:0073, за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 33; цільове призначення - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, у межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів. Земельна ділянка, яка є об`єктом оренди, належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Києва. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4106506,87 грн (пункти 1.1, 2.1). Договір укладено на 10 років (пункт 3.1).

Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. (реєстровий № 920) і зареєстровано Департаментом земельних ресурсів 20.09.2017 №МЗК-1-01366.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги заступника прокурора міста Києва про визнання незаконним і скасування рішення Київської міської ради від 06.04.2017 №158/2380 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13.09.2017, укладеного між відповідачами у справі, а також визнання відсутнім у ТОВ "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, які обґрунтовані тим, що площа земельної ділянки, яка надана товариству в оренду, значно перевищує площу нерухомого майна, яке на ній розташоване; передача в оренду зазначеної земельної ділянки у відповідному розмірі відбулася без проведення земельних торгів; при прийнятті рішення від 06.04.2017 №158/2380 Київською міською радою у порушення норм чинного законодавства земельну ділянку віднесено до земель житлової та громадської забудови, що суперечить її функціональному призначенню, передбаченому Генеральним планом м. Києва, без внесення відповідних змін до нього, чим порушено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Так, частиною 3 ст. 53 ГПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою, а також подавати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з висновком Конституційного Суду України, наведеного у рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99, поняття "інтереси держави" є оціночним; в кожному конкретному випадку прокурор, який звертається до суду із заявою, повинен обґрунтувати в суді наявність підстав для представництва інтересів держави (в тому числі публічних інтересів територіальної громади), але виключного переліку обставин, які можуть використовуватися, закон не передбачає.

Необхідність захисту інтересів держави у даній справі прокурор обґрунтовує прийняттям органом місцевого самоврядування (Київською міською радою) незаконного, на його думку, рішення щодо розпорядження землею, яка є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України, ст. 2 Закону України "Про охорону земель".

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що прокурор має право на звернення до суду із даним позовом, оскільки в даному випадку прокурор діє як самостійний позивач і не здійснює представництво інтересів держави в особі будь-якого з державних органів, що виконують функції контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля є об`єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 9 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб та надання земельних ділянок у користування.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно з п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

За приписами ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Такими випадками за змістом ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України є: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. У такому разі земельні ділянки державної чи комунальної власності (або права на них) не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Як встановлено вище, оспорюване прокурором рішення Київської міської ради прийнято на підставі ст. 120 Земельного кодексу України, тобто у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України в редакції, яка діяла станом на час винесення оспорюваного рішення та укладення оспорюваного договору, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частин 1, 2 ст.120 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла станом на час винесення оспорюваного рішення та укладення оспорюваного договору, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як встановлено вище, TOB "ВТП Лангора" набуло право власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на спірній земельній ділянці на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2012, укладеного з TOB «Промислово-комерційна фірма «Барс», в пункті 1.1 якого продавець повідомляє, що об`єкт продажу розташований на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, буд. 33. Земельна ділянка розміром 1478 кв.м., кадастровий номер 85:242:073 не перебуває у його власності, державний акт про право власності на неї не видавався та заява до компетентних органів щодо викупу (приватизації) земельної ділянки не подавалась.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 26.09.2016, інформації Департаменту містобудування та архітектури КМДА від 20.09.2016, спірна земельна ділянка юридичним чи фізичним особам у власність чи користування не відводилась.

Отже, враховуючи те, що на момент прийняття оспорюваного рішення Київської міської ради право власності чи право користування земельною ділянкою площею 0,1540 га не було оформлено попереднім власником нерухомого майна, тому у подальшому не могло виникнути переходу такого права до ТОВ "ВТП Лангора".

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що земельна ділянка, яка відводиться за рахунок земель, не наданих у власність чи користування, не відноситься до земель, які згідно з приписами ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають передачі в оренду на конкурентних засадах, не може передаватись в оренду інакше, як із земельного аукціону.

Відповідна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №910/4528/15-г, від 01.07.2020 у справі №910/9028/19.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з графічними матеріалами, які містяться в проекті землеустрою, об`єкти нерухомості площею 7,1 кв.м, 20,1 кв.м та 41,2 кв.м. згруповані в одному кутку земельної ділянки та знаходяться в межах червоних ліній. Відсоток забудови складає менше 5%, при цьому решта земельної ділянки вільна.

Проте, суд першої інстанції, взявши до уваги факт розміщення на спірній земельній ділянці нежитлових приміщень загальною площею 68,4 кв.м., у порушення вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, дійшов необґрунтованого висновку про законність відведення поза конкурсом під вказане майно землі площею 0,1540 га, що у 22 рази перевищує площу майна.

Слід зазначити, що розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщеного на ній майна, не є безмежним, оскільки у будь-якому випадку обумовлюється наявною у власника необхідністю використовувати майно за цільовим призначенням. Відтак, обов`язковим у такому випадку є з`ясування дійсного розміру земельної ділянки, яка має бути відведена власнику майна.

Так, розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил, зокрема, Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**", затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за №44, Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 р. N173, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 липня 1996р. за №379/1404; Державних будівельних норм "Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затверджених наказом Держбуду України від 18.05.2005 №80, надано чинності наказом Держбуду України від 28.09.2005 №175.

Зазначене спростовує висновок місцевого господарського суду, що норми чинного законодавства не встановлюють порядок визначення або нормативи розміру та меж земельних ділянок, необхідних для обслуговування будинків або споруд.

Колегія суддів звертає вагу на відсутність у проекті землеустрою жодних обґрунтувань (з урахуванням будівельних та санітарних норм) надання товариству земельної ділянки площею 0,1540 га.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що спірним рішенням Київської міської ради надано в оренду поза конкурсом не лише для експлуатації та обслуговування об`єктів нерухомого майна, а і для обслуговування об`єктів дорожнього сервісу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільні дороги" у редакції від 25.03.2018, що була чинною на час прийняття спірного рішення відповідачем-1, об`єкти дорожнього сервісу - спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, видові майданчики, автозаправні станції, пункти технічного обслуговування, мотелі, готелі, кемпінги, торговельні пункти (у тому числі малі архітектурні форми), автозаправні комплекси, складські комплекси, пункти медичної та технічно-евакуаційної допомоги, пункти миття транспортних засобів, пункти приймання їжі та питної води, автопавільйони, а також інші об`єкти, на яких здійснюється обслуговування учасників дорожнього руху та які розміщуються на землях дорожнього господарства або потребують їх використання для заїзду та виїзду на автомобільну дорогу.

Приписами абзацу 13 частини 2 статті 134 ЗК України у названій редакції визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу).

Згідно з абз.2 ч.2 ст.134 ЗК України у зазначеній редакції, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.135 ЗК України у наведеній редакції, земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу."

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що в силу наведених ч.2 ст.124, абз. 13 ч.1 ст.134 та ч.ч.1,2 ст.135 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла станом на час винесення оспорюваного рішення та укладення оспорюваного договору, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) для експлуатації та обслуговування саме об`єктів дорожнього сервісу підлягали виключно продажу на земельних торгах.

Таким чином, надання в оренду земельної ділянки комунальної власності у розмірах, що значно перевищують площу належного товариству нерухомого майна та за відсутності належно оформленого права власності чи права користування попереднього власника нерухомого майна, надання земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування об`єктів дорожнього сервісу, без проведення аукціону свідчить про порушення як Київською міською радою, так і ТОВ "ВТП Лангора" положень статей 122, 124, 134 Земельного кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради №158/2380 від 06.04.2017 "Про передачу ТОВ "ВТП Лангора" земельної ділянки для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог прокуратури щодо визнання недійсним договору оренди від 13.09.2017 земельної ділянки площею 0,1540 га по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, укладений між Київрадою та ТОВ "ВТП Лангора", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. за №920, судова колегія зазначає наступне.

Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої і другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Отже, оскільки судовою колегією рішення Київської міської ради №158/2380 визнано незаконним, то і відповідно договір оренди земельної ділянки від 13.09.2017, укладений на підставі вказаного рішення є таким, що суперечить вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним.

Стосовно вимог прокуратури щодо визнання відсутнім у ТОВ "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

В постанові від 12.06.2013 у справі № 6-32цс13 Верховний Суд України вказав, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушені цивільні права чи цивільні інтереси підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

За змістом позовних вимог прокурор, звертаючись з позовом, вимагає визнати відсутність у ТОВ "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Виходячи з приписів вказаних статей, беручи до уваги позицію відповідача-1 - органу місцевого самоврядування, яка полягає у визнанні права відповідача-2 користування земельною ділянкою на підставі спірного договору, такий спосіб захисту цивільних прав як відсутність у відповідача-2 права користування на земельну ділянку площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, є ефективним способом захисту прав та інтересів, так як забезпечує їх реальний захист.

Таким чином, прокурором обрано належний спосіб захисту, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Прокурора міста Києва підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі №910/23595/17 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281 - 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокурора міста Києва задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 у справі №910/23595/17 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Київради №158/2380 від 06.04.2017 "Про передачу ТОВ "ВТП Лангора" земельної ділянки для обслуговування та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із знесенням, в межах червоних ліній, будівель і споруд та влаштування в`їздів, виїздів по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва".

Визнати недійсним договір оренди від 13.09.2017 земельної ділянки площею 0,1540 га по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва, укладений між Київрадою та ТОВ "ВТП Лангора", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. за №920.

Визнати відсутність у ТОВ "ВТП Лангора" права користування земельною ділянкою площею 0,1540 га (кадастровий номер :85:242:0073) по вул. Сирецькій, 33 у Подільському районі міста Києва.

Стягнути з Київської міської ради на користь Прокуратури міста Києва витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви 2400 (дві тисячі чотириста) грн, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3600 (три тисячі шістсот) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВТП Лангора" на користь Прокуратури міста Києва витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви 2400 (дві тисячі чотириста) грн, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3600 (три тисячі шістсот) грн.

Доручити суду першої інстанції видати відповідні накази.

Матеріали справи №910/23595/17 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 28.12.2020 після виходу з відпустки судді Дикунської С.Я. та головуючого судді Коробенка Г.П.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді С.Я. Дикунська

О.В. Агрикова