ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" грудня 2020 р. м. Київ Справа № 911/3623/20

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я., розглянувши заяву стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛГРАН» до боржника Фермерського господарства «РОСЬ-Б» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 37 077 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЛГРАН» звернулось до Господарського суду Київської області з заявою до Фермерського господарства «РОСЬ-Б» про видачу судового наказу про стягнення 37 077 грн. 00 коп. грошової заборгованості, яка виникла на підставі договору поставки №13/02/2020 від 13.02.2020.

Розглянувши заяву ТОВ «ІЛГРАН» про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у його видачі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги, щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержаного доходу, які уповноважена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з поданої заяви, заявник просить стягнути грошову заборгованість, яка виникли внаслідок невиконання боржником визначеного законом та договором обов`язку зареєструвати податкову накладну та, як наслідок, неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту заявника, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, що фактично є збитками заявника. Вказана вимога не може бути розглянута у наказному провадженні, оскільки збитки не є грошовою заборгованістю за договором.

Відповідно до п. 8 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Керуючись ст.ст. 152, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЛГРАН» про видачу судового наказу про стягнення 37 077 грн. 00 коп. з Фермерського господарства «РОСЬ-Б».

Суддя Л.Я. Мальована