ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020м. ДніпроСправа № 904/5552/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф., розглянув спір

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро

про стягнення вартості нестачі вантажу в розмірі 5 845,53 грн.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 5 845,53 грн., постачання якого відбувалось за залізничною накладною № 49189558 та досильною залізничною накладною № 46171625 .

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у червні 2020 року зі станції відправлення Придніпровської залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗФ" Богучарская" здійснило відправлення вагону № 60032448, навантаженого кам`яним вугіллям за залізничною накладною № 49189558 та досильною залізничною накладною № 46171625 на станцію «Горяінове» Придніпровської залізниці, одержувач - Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод".

При перевірці маси вантажу, на станції призначення, виявлено, що маса вантажу у вагоні № 60032448 не відповідає масі, вказаній відправником у залізничній накладній.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом № 451307/46 від 16.06.2020.

Відповідач у відзиві на позов заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що при здійсненні розрахунку позивачем не вірно застосована норма недостачі, зазначаючи про те, що в графі 20 накладної № 49189558 вказано, що вологість становить 8 %, отже, до вантажу, що перевозився по вказаній накладній у вагоні № 60032448, на думку відповідача, повинна застосовуватись норма недостачі у розмірі 2%;

Крім того, вартість вантажу повинна визначатися виключно на підставі документів наданих вантажовідправником. Згідно з накладною вантажовідправником є Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗФ" Богучарская".

Також, відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не було надано копію договору між вантажовідправником Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗФ" Богучарская" та посередником Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецгідропостач».

За таких обставин, відповідач вважає, що вартість вантажу не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.

Позивач у відповіді на відзив не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, зазначаючи наступне.

З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля, як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

Отже, позивач вважає, що до вантажу, що перевозиться у вагоні № 60032448 згідно досильної залізничної накладної № 46171625 до основної № 49189558, вірно застосована норма природної втрати 1% від його маси.

Також позивач вказує на те що постачальником товару є ТОВ «Спецгідропостач» на підставі укладеного з позивачем договору № 65/2020 від 04.02.2020 щодо постачання вугільної продукції, отже, наданий позивачем акт приймання-передачі вугільної продукції № 77 від 16.06.2020, узгоджений уповноваженими особами постачальника, як вантажовласника вантажу та позивача, є належним та допустимим доказом на підтвердження вартості вугілля.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2020 вказану вище позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що остання подана без додержання вимог, викладених у статтях 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

23.10.2020 від позивача надійшло клопотання, до якого останнім додано належні докази направлення позовної заяви з додатками на адресу Акціонерного товариства "Українська залізниця", відсутність яких на момент подання позовної заяви стала підставою для залишення її без руху.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2020 відкрито провадження у справі № 904/5552/20, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: обставини укладання договору перевезення вантажу залізничним транспортом; факт надання послуг; наявність перевізних документів - залізничних накладних; наявність або відсутність факту недостачі, правомірність здійсненого розрахунку заявленої до стягнення суми недостачі.

04.02.2020 між Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" (далі покупець та/або вантажоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецгідропостач» (далі - постачальник) укладено договір постачання № 65/2020 (далі - Договір, а.с. 18-21), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію, за марочним складом, ціною та в кількості, наведеним у відповідних специфікаціях до договору (пункт 1.1. договору).

Об`єми та строки (періоди) постачання Продукції узгоджуються сторонами шляхом підписання відповідних специфікацій до цього Договору (п. 1.2 Договору).

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили, що базисні умови поставки вугілля, вказуються у додатках (специфікаціях) до цього Договору (згідно з Міжнародними правилами Інкотермс у редакції 2010 року).

Датою поставки (передачі) вугілля (відповідної партії) від Постачальника до Покупця вважається дата календарного штемпеля залізничної станції призначення, на залізничній накладній (пункт 2.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.3 Договору Постачальник поставляє продукцію партіями, залізничним транспортом у справних напіввагонах навалом. Під партією розуміється кількість вугілля, відвантаженого за одним посвідченням про якість.

Відповідно до пункту 3.1 Договору ціна (базова договірна ціна) вугілля встановлена на базисних умовах постачання передбачених цим Договором, та зазначається сторонами у відповідних специфікаціях до цього Договору.

Згідно з пунктом 3.2 Договору фактична договірна ціна вугілля, яке постачається за цим Договором, буде розрахована за фактом приймання вугілля з урахуванням положень цього Договору та відповідних специфікацій до цього Договору.

Фактична вартість вугілля, що відвантажується, вказується у рахунках, які надаються постачальником у відповідності до пункту 2.4 Договору (пункт 4.7 Договору).

Відповідно до пункту 10.2 Договору цей Договір набуває чинності з моменту (дати) його підписання обома сторонами (дати початку строку дії Договору).

Сторони встановлюють, що дата закінчення строку дії Договору визначається наступним чином: при належному виконанні обома сторонами своїх обов`язків, обумовлених цим Договором, датою припинення строку дії Договору є 31.12.2022, а у разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх обов`язків щодо цього Договору, датою припинення стоку дії Договору є дата повного та належного виконання сторонами усіх прийнятих на себе за Договором зобов`язань.

Так, в матеріалах справи наявна специфікація № 7 від 01.06.2020, в якій сторони узгодили поставку вугілля кам`яне у кількості 3 000 тонн на загальну суму 6 770 880,00 грн. 00 коп.; вантажовідправник - ТОВ «ЗФ» Богучарская» (а.с. 22).

Позивачем, відповідно до умов договору постачання, оплачено отримане кам`яне вугілля на суму 282 120,00 грн. , що підтверджується , залученим до матеріалів справи пл.дорученням № 17540 від 28.07.2020 (а.с.23).

На виконання умов договору та специфікації постачальник в особі ТОВ «ЗФ» Богучарская» зі станції «Гродовка» Донецької залізниці здійснило відправлення вагону № 60032448, навантаженого вугіллям кам`яним згідно з досильною залізничною накладною № 46171625 до основної залізничної накладної № 49189558 на станцію «Горяінове», одержувачем за якою є Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" (покупець за вказаним вище договором).

На станції призначення - «Горяінове» Придніпровської залізниці за результатами проведеної на підставі статті 24 Статуту залізниць України перевірки маси вантажу у вагоні № 60032448, який перевозився за досильною залізничною накладною № 46171625 до основної залізничної накладної № 49189558, за результатами контрольного переважування встановлена недостача вантажу, про що складено комерційний акт № 451307/46 від 16.06.2020.

Із зазначеного вище комерційного акту вбачається, що у комерційному відношенні навантаження у вагоні вище рівня бортів на 10 см. В перевізному документі значиться вантаж марковий шляхом нанесення вапняного розчину, навантаження вище рівня бортів на 150 мм. Маркування відповідає документу. Мається поглиблення над 1,2, 3 та 6,7 луками приблизно 450 см*280см*50см, 250см*280см*50см.

Викладені в комерційному акті обставини, свідчать про несхоронність вантажу при перевезенні.

Комерційний акт складений згідно з Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 (зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855).

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Загальна вартість недостачі вантажу, який надійшов вагоні 60032448, навантаженого вугіллям кам`яним згідно з досильною залізничною накладною № 46171625 до основної залізничної накладної № 49189558 з урахуванням його природної втрати склала 5845,53 грн.

Позивач вважає, що недостача вантажу виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, та просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу із вирахуванням норми природної втрати в сумі 5 845,53 грн. що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери; оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

Згідно зі статтею 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість;

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за не збережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Оскільки спірний вагон з горішком коксовим був прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідно до положень статті 110 Статуту залізниці України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, покладається на залізницю.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, - при перевезенні вантажів у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, - для мінерального палива.

При цьому, судом визнається правомірним посилання позивача, що природна втрата маси вантажу має застосовуватись у розмірі 1% від маси нетто, зазначеної у перевізних документах з огляду на таке.

Згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) "Вугілля кам`яне, антрацит; брикети, котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам`яного вугілля" (код товару 2701) відноситься до групи товарів 27 "Палива мінеральні; нафта та продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні".

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, при видачі вантажів, які відносяться до мінерального паливо, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить - 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

З огляду на те, що у залізничній накладній № 46171625 (основна 49189558) зазначено, що за нею перевозилося вугілля кам`яне марки г-газовий, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення відповідальної недостачі вугілля кам`яного з урахуванням норми недостачі, яка становить 1% маси.

При цьому судом відхиляються посилання відповідача на те, що позивачем при розрахунку збитків від втрати вантажу було невірно визначено норма природної втрати.

Не приймаються до уваги і заперечення відповідача відносно недоведеності позивачем вартості вантажу, з огляду на таке.

Згідно із пунктом 4.1. Договору розрахунки по цьому Договору здійснюються Покупцем шляхом прямого перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника за продукцію, що поставляється протягом 7 календарних днів від дати поставки. Інші форми розрахунків можуть встановлюватися сторонами у додаткових угодах.

Відповідно до Специфікації № 7 від 01.06.2020 загальна сума договору орієнтовно дорівнює 6 770 880,00 грн. з ПДВ.

У відповідності до вказаних умов договору, сторонами було складено акт № 77 від 16.06.2020 прийому-передачі вугільної продукції на суму 282 120,00 грн., в якому безпосередньо вказана фактична ціна продукцції (а.с. 24).

До того ж, доказів, які б підтверджували іншу вартість товару, відповідачем надано не було.

Отже, поданий до суду розрахунок позивача є обґрунтованим та відповідальна недостача вугілля кам`яного у вагоні № 60032448 під час перевезення становить 5 845,53 грн.

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала; при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням викладеного, відповідальність за вагову недостачу вугілля кам`яного слід покласти на відповідача.

Відповідно до статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

У відповідності до статті 129 Статуту залізниць України обставини, засвідчені комерційним актом, є підставою для матеріальної відповідальності залізниці.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 102, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, б.5, ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3, ) 5 845,53 грн. (п`ять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 53 коп.) вартості нестачі вантажу, 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) - витрати зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 28.12.2020.

Суддя І.Ф. Мельниченко