УХВАЛА

м. Київ

24.12.2020Справа № 910/20471/20

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О. розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ-КІБІС» (пр-т Перемоги, буд. 123, м. Київ, 03179) про забезпечення позову до подання позову,

Особи, які можуть отримати статус учасника справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВТК КАШТАН» (пр-т Перемоги, буд. 123, м. Київ, 03179);

Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕГІОНБУДСЕРВІС» (пр-т Перемоги, буд. 123, м. Київ, 03179);

В С Т А Н О В И В:

23.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла зазначена заява та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали поданої заяви про забезпечення позову, доходить наведеного нижче висновку.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник просить суд заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ВТК КАШТАН» до вирішення по суті справи, здійснювати дії по припиненню надання Товариству з обмеженою відповідальністю «СТ-КІБІС» послуг централізованого водопостачання та водовідведення та електропостачання будівлі складу літ. «Б» - площа 266,7 кв.м. та виробничий корпус літ. «Д» - площа 244,1 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник у поданій заяві зазначає, що 11.07.2017 між ТОВ «ВТК КАШТАН» в якості орендодавця та ТОВ «СТ-КІБІС» в якості орендаря було укладено договір оренди нерухомого майна (будівлі складу літ. «Б» загальною площею 266,7 кв.м. та будівлі виробничого корпусу літ. «Д» загальною площею 244,1 кв.м., що складає 302/1000 частки цілісного майнового комплексу Київської орендної виробничо-торгової фірми «Каштан», що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 123). З моменту укладення договору заявник користується будівлею складу літ. «Б» та виробничого корпусу літ. «Д» для ведення підприємницької діяльності, а саме розміщення станції технічного обслуговування автомобілів та автомобільної мийки.

01.11.2017 між ТОВ «ВТК КАШТАН», ТОВ «РЕГІОНБУДСЕРВІС» та ТОВ «СТ-КІБІС» укладено договір про заміну сторони у договорі оренди нерухомо майна, за яким первісний орендодавець ТОВ «ВТК КАШТАН» передав, а новий орендодавець ТОВ «РЕГІОНБУДСЕРВІС» прийняв на себе всі права, зобов`язання та відповідальність первісного орендодавця. З відкритих джерел позивачу стало відомо що з 27.07.2020 ТОВ «ВТК КАШТАН» є новим власником цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 123. Однак, у зв`язку із відсутністю підтверджуючих документів заявник сплачував оренду плату на користь ТОВ «РЕГІОНБУДСЕРВІС» і станом на листопад 2020 року будь-яка заборгованість по орендних платежах відсутня.

Однак, 09.11.2020 без будь-якого попередження було припинено водопостачання обох орендованих приміщень та електропостачання автомобільної мийки, внаслідок чого нежитлове приміщення, яке використовується, як автомобільна мийка, не опалюється. У зв`язку з простоєм автомобільної мийки за період з 09.11.2020 по 03.12.2020 не отримано прибуток у розмірі 47500,00 грн у зв`язку з чим предметом позову у даному спорі є вимога ТОВ «СТ-КІБІС» щодо відшкодування збитків спричинених протиправним припиненням водо- та електропостачання автомобільної мийки позивача.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

За змістом пункту 2 частини першої статті 137 зазначеного Кодексу позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 17.09.2020у справі № 910/72/20.

В той же час заявником не надано суду належних доказів на підтвердження існування обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, доказів припинення водопостачання та електропостачання автомобільної мийки саме Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТК КАШТАН». Надані суд акт про простій від 09.11.2020, наказ № 38 від 10.11.2020 про оголошення простою та його оплату не слугує належним підтвердженням припинення водопостачання та електропостачання автомобільної мийки Товариством з обмеженою відповідальністю «ВТК КАШТАН», а лише констатує факт простою.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти висновку про те, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України ).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Така правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 910/688/13.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про необгрунтованість заявлених вимог та відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ-КІБІС» (пр-т Перемоги, буд. 123, м. Київ, 03179) про забезпечення позову до подання позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ-КІБІС» (пр-т Перемоги, буд. 123, м. Київ, 03179) про забезпечення позову до подання позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню у порядку, встановленому ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали 24.12.2020.

Суддя В.О.Демидов