РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2020Справа № 910/8223/20 (910/9458/20)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" (03143, м. Київ, вул. Метрологічна,14-Б,ідентифікаційний номер 41622215)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Агро"

про стягнення 1081004,97 грн.

в межах справи №910/8223/20

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Агро" (01135, м. Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, 41, офіс 307, ідентифікаційний номер 39534502)

про відкриття провадження у справі про банкрутство

Суддя: Мандичев Д.В.

секретар судового засідання Судак С.С.

Представники учасників:

від позивача - Писаренко М.О.,

від відповідача - не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/8223/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Агро".

01.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Агро" про стягнення основної заборгованості за договором поставки від 18.04.2019 № КИ-162-180419/нас-ЩМ у сумі 29343,98 грн., 1803,98 грн. штрафу в розмірі 5 %, пені в розмірі 4772,20 грн., інфляційних втрат у розмірі 500,81 грн. та 4662,88 грн. 25 % річних, а також про стягнення за договором поставки від 26.04.2019 № КИ-173-260419/ззр-ЩМ основної заборгованості у сумі 683810,59 грн., 5 % штрафу в розмірі 34410,05 грн., пені в розмірі 122436,71 грн., інфляційних втрат у розмірі 11661,51 грн. та 25 % річних у розмірі 187602,26 грн.

Ухвалою суду від 06.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9458/20. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

01.09.2020 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про передачу справи іншому суду за підсудністю.

На обґрунтування заяви позивач зазначив, що 17.08.2020 Господарським судом міста Києва постановлена ухвала про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Агро", у зв`язку з чим вирішення спорів з вимогами до боржника має здійснюватися в межах справи про банкрутство, а відтак справа підлягає передачі за територіальною підсудністю до іншого суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 (суддя Полякова К.В.) вирішено справу № 910/9458/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро до Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Агро" про стягнення 1081004,97 грн. передати за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи № 910/8223/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Агро".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 прийнято справу №910/9458/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Агро" про стягнення заборгованості у розмірі 1 081 004,97грн. до розгляду в межах справи №910/8223/20. Підготовче засідання призначити на 09.11.20.

06.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у судовому засіданні.

09.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.11.2020 відкладено підготовче засідання у справі №910/8223/20 (910/9458/20) на 25.11.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.11.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 21.12.2020.

У призначеному судовому засіданні 21.12.2020 представник позивача просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про прочини неявки суд не повідомляв, відзиву на позовну заяву також не надавав.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2019 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № КИ-162-180419/нас-ЩМ, за умовами якого постачальник поставляє та передає на умовах розстрочення платежу у власність покупцеві продукцію, а покупець зобов`язується прийняти товар у власність та оплатити його в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Також 26.04.2019 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № КИ-173-260419/ззр-ЩМ.

Відповідно до пункту 2, 3.3 договорів датою поставки товару вважається дата видаткової накладної постачальника або дата товаротранспортної накладної за умови поставки автомобільним транспортом постачальника.

За умовами пункту 4.4 договорів ціна (вартість) товару повинна бути повністю сплачена постачальнику покупцем на умовах, які зазначені в договорі та додатках до даного договору, що є невід`ємною частиною даного договору.

До вказаних договорів поставки сторонами складені наступні додаткові угоди (специфікації):

- додаткова угода від 18.04.2019 № 1 на суму 36 679,97 грн. до договору № КИ-162-180419/нас-ЩМ, за якою строк оплати встановлений до 15.05.2019 у розмірі 20 % та до 15.10.2019 у розмірі 80 %;

- до договору № КИ-173-260419/ззр-ЩМ - додаткова угода від 26.04.2019 № 1 на суму 12 873,60 грн., за якою строк оплати встановлений до 15.05.2019 у розмірі 20 % та до 15.10.2019 у розмірі 80 %;

- додаткова угода від 15.05.2019 № 2 на суму 9 080,64 грн., за якою строк оплати встановлений до 17.05.2019 у розмірі 20 % та до 15.10.2019 у розмірі 80 %;

- додаткова угода від 27.05.2019 № 3 на суму 175 164,00 грн., за якою строк оплати встановлений до 30.06.2019 у розмірі 20 % та до 15.10.2019 у розмірі 80 %;

- додаткова угода від 29.05.2019 № 4 на суму 526 116,00 грн., за якою строк оплати встановлений до 03.06.2019 у розмірі 20 % та до 15.10.2019 у розмірі 80 %.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив поставку товару відповідачу за обома договорами на загальну суму 759 914,21 грн., а саме за наступними видатковими накладними: від 18.04.2019 № 1091 на суму 36 679,97 грн., від 26.04.2019 № 1493 на суму 12 873,60 грн., від 16.05.2019 № 1787 на суму 9 080,64 грн., від 03.06.2019 № 2190 на суму 175 164,00 грн., від 03.06.2019 № 2338 на суму 155 166,00 грн., від 07.06.2019 № 2468 на суму 370 950,00 грн. Дані видаткові накладні підписані та скріплені печатками обох сторін.

Водночас, оплату поставленого товару відповідач здійснив частково на суму 46 759,64 грн., з яких: 7 335,99 грн. за договором № КИ-162-180419/нас-ЩМ та 39423,65 грн. за договором № КИ-173-260419/ззр-ЩМ.

Таким чином, за відповідачем утворився борг на загальну суму 713 154,57 грн., що становить 29 343,98 грн. за договором № КИ-162-180419/нас-ЩМ та 683 810,59 грн. за договором № КИ-173-260419/ззр-ЩМ.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладені між сторонами у справі договори № КИ-162-180419/нас-ЩМ та № КИ-173-260419/ззр-ЩМ за своєю правовою природою відносяться до договорів поставки.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи слідує, що позивач здійснив поставку відповідачу товару за договорами № КИ-162-180419/нас-ЩМ та № КИ-173-260419/ззр-ЩМ на загальну суму 759 914,21 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними та скріпленими печатками обох сторін.

Однак, відповідач оплату поставленого товару здійснив лише частково, сплативши в загальному розмірі 46 759,64 грн., у зв`язку з чим за останнім утворився борг у сумі 713 154,57 грн.

Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача, яка загалом складає 713 154,57 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також позивачем за несвоєчасну оплату товару нарахована пеня в розмірі 127 208,91 грн. та 36 214,03 грн. штрафу 5 %.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пунктів 8.3.1, 8.4 договорів поставки за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни(вартості) товару покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5 % та пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної на момент прострочення, від суми боргу. Нарахування неустойки (пені) за цим договором здійснюється протягом всього часу існування заборгованості.

Отже, сторонами в договорах поставки досягнуто згоди щодо збільшення періоду, протягом якого нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання.

Здійснивши арифметичний перерахунок заявлених до стягнення штрафних санкцій, суд дійшов висновку про задоволення відповідних позовних вимог у повному обсязі, а саме підлягає стягненню за договором № КИ-162-180419/нас-ЩМ пеня в розмірі 4 772,20 грн., 5 % штрафу в розмірі 1 803,98 грн. та за договором № КИ-173-260419/ззр-ЩМ - пеня в сумі 122 436,71 грн., 5 % штрафу в сумі 34 410,05 грн.

Крім того, позивачем нараховані за несвоєчасну оплату товару інфляційні втрати в сумі 12 162,32 грн. та 25 % річних у сумі 192 265,14 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

У той же час, пунктами 8.3.2 договорів поставки сторони погодили, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни (вартості) товару понад 20 календарних днів на підставі статті 625 ЦК України покупець сплачує на користь постачальника 25 % річних від суми боргу.

Таким чином, сторони дійшли згоди змінити передбачений статтею 625 ЦК України розмір процентів річних та встановити річні в розмірі 25 %.

За арифметичним перерахунком суду інфляційних втрат, заявлених до стягнення позивачем, останні підлягають стягненню в повному обсязі.

Водночас, при нарахуванні 25 % річних позивачем неправильно визначено періоди нарахування річних на другу частину платежів за додатковими угодами від 15.05.2019 № 2, від 27.05.2019 № 3 та від 29.05.2019 № 4 до договору № КИ-173-260419/ззр-ЩМ.

Наведеними додатковими угодами передбачено, що строк оплати 80 % вартості товару встановлений до 15.10.2019, після якого з урахуванням пункту 8.3.2 договорів поставки здійснюється нарахування 25 % річних за прострочення понад 20 календарних днів. Відтак, нарахування 25 % річних за вказаними вище додатковими угодами має здійснюватися з 05.11.2019.

Разом із цим, позивач помилково здійснив нарахування 25 % річних за додатковими угодами від 15.05.2019 № 2, від 27.05.2019 № 3 та від 29.05.2019 № 4 починаючи з 11.05.2019, тобто до настання дати платежу 80 % вартості товару.

Отже, судом здійснений арифметичний перерахунок 25 % річних за вказаними додатковими угодами за прострочення оплати 80 % вартості товару за період з 05.11.2019 до 24.06.2020 (як визначено позивачем) та встановлено, що за поставлений товар за додатковою угодою від 15.05.2019 № 2 підлягають стягненню 1 156,94 грн. 25 % річних, за додатковою угодою від 27.05.2019 № 3 - 22 317,25 грн. та за додатковою угодою від 29.05.2019 № 4 - 67 031,25 грн. В іншій частині розрахунок позивача з нарахування 25 % річних є арифметично вірним.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню за договором № КИ-162-180419/нас-ЩМ інфляційні втрати в розмірі 500,81 грн., 25 % річних у розмірі 4 662,88 грн., та за договором № КИ-173-260419/ззр-ЩМ - інфляційні втрати в розмірі 11 661,51 грн. та 118 519,84 грн.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відповідно до положень статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Одночасно, суд зауважує, що відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу згідно з частинами 5, 6 статті 126 ГПК України не заявлялося.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Агро" (01135, м. Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, 41, офіс 307, ідентифікаційний номер 39534502) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" (03143, м. Київ, вул. Метрологічна,14-Б,ідентифікаційний номер 41622215) 713 154 (сімсот тринадцять тисяч сто п`ятдесят чотири) грн. 57 коп. основного боргу, 36 214 (тридцять шість тисяч двісті чотирнадцять) грн. 03 коп. штрафу 5 %, 127 208 (сто двадцять сім тисяч двісті вісім) грн. 91 коп. пені, 12 162 (дванадцять тисяч сто шістдесят дві) грн. 32 коп. інфляційних втрат, 123 182 (сто двадцять три тисячі сто вісімдесят дві) грн. 72 коп. 25 % річних, 15 178 (п`ятнадцять тисяч сто сімдесят вісім) грн. 83 коп. судового збору, 50 596 (п`ятдесят тисяч п`ятсот дев`яносто шість) грн. 83 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. Видати наказ.

4. У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.12.2020

Суддя Мандичев Д.В.