ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.12.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/806/20
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М.,
при секретарі судового засідання: Тузін Г.П.,
представника позивача: Дем"янчук Я. Б.,
представника відповідача: Кондур Х. В.,
встановив, що Надвірнянська міська рада звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "СТРУМОК" про визнання укладеного договору № 04/2020 від 14.07.2020 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Надвірна, між Надвірнянською міською радою та ТОВ "Струмок" в редакції Надвірнянської міської ради та Додатку № 1 до нього і стягнення судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Струмок" здійснивши реконструкцію з добудовою об"єкта по вул. Княгині Ольги,1"а" в м. Надвірна не виконав вимоги норми статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та не взяв участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Надвірна шляхом сплати пайового внеску; запропонований позивачем проект договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста не підписав. Вважає, що норма ст.40 зазначеного Закону, яка втратила дію з 01.01.2020, згідно ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", підлягає застосуванню до відповідача виходячи з того, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідач щодо позову заперечив та вказав на те, що позов є передчасним, так як, ненастання події щодо прийняття об"єкта будівництва в експлуатацію виключає обов"язок замовника укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, відповідно право органу місцевого самоврядування вимагати від замовника укласти цей договір. Вказав також на втрату чинності норми, яка би передбачала обов`язок відповідача укладати договір, який є предметом даного позову.
25.11.2020 від відповідача надійшло клопотання про долучення письмових доказів, зокрема: копії висновку експерта по результатах проведення будівельно-технічної експертизи з визначення загальної кошторисної вартості об"єкта будівництва "Реконструкція існуючої будівлі на автостоянці під торгово-офісні приміщення для обслуговування автостоянки" від 19.11.2020 № 56/20; об"єктний кошторис, локальний кошторис, розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису "2-1-2.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд вважає, що в позові слід відмовити.
При цьому суд врахував наступне.
Предметом даного позову є вимога позивача до відповідача про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в редакції позивача.
Статтею 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020, винесеній у справі №904/4442/19, викладена правова позиція щодо вирішення справи предметом розгляду якої було визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста, зокрема вказано про те, що у випадку відсутності, на момент розгляду такої справи, положень закону, яке б зобов"язувало відповідача укласти з позивачем відповідний договір, суд не наділений повноваженнями визнавати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена. Зазначене відповідає ст. 19 Конституції України, згідно з якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Враховуючи те, що з 01.01.20 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якими скасовано ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", положення якої передбачали обов`язок замовника, що має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, взяти участь у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, уклавши про це відповідний договір, у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту з 01.01.2020., а виникає, протягом 2020 року, обов`язок перерахувати кошти до відповідного бюджету в розмірі обумовленому нормами вищевказаного закону.
При цьому дійсними та продовжують свою дію до моменту їх виконання є лише відповідні договори, укладені до 1 січня 2020 року.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України).
Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на момент розгляду даної справи відсутня пряма вказівка закону, яка б зобов`язувала відповідача укласти з позивачем договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, а тому, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена. Вказане узгоджується з ст.19 Конституції України, згідно з якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування(ст.ст.73,77 ГПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.86 ГПК України).
Враховуючи викладене позов є безпідставним, а відповідно таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.124 Конституції України, ст. ст. 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарсько процесуального кодексу України, суд
в позові відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.12.2020.

Суддя І. М. Скапровська