ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2020 р. Справа№ 925/472/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Кравчука Г.А.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

представники сторін у судове засідання не з`явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.08.2020

у справі № 925/472/20 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Кам`янського комунального підприємства теплових мереж

про стягнення 627 325,37 грн

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Кам`янського комунального підприємства теплових мереж (надалі - ККПТМ, відповідач) про стягнення з відповідача 627 325,37 грн у тому числі: 517 652,75 грн основного боргу, 39 920,58 грн пені, 26 125,78 3% річних, 43 626,26 грн інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу від 04 вересня 2017 року №1037/1718-БО-36.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу від 04.09.2016 №1037/1718-БО-36.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач позовні вимоги визнав повністю та звернувся до суду з клопотанням про розстрочення виконання рішення суду строком на 12 місяців рівними частинами.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 13.08.2020 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Кам`янського комунального підприємства теплових мереж на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - 517 652,75 грн основного боргу, 39 920,58 грн пені, 26 125,78 грн 3% річних, 43 626,26 грн інфляційні втрати та 9 409,99 грн судового збору.

Розстрочено виконання рішення суду про стягнення 627 325,37 грн до 31 липня 2021 року згідно наступного графіку: до 31.08.2020 - 52 277,11 грн; до 30.09.2020 - 52 277,11 грн; до 31.10.2020 - 52 277,11 грн; до 30.11.2020 - 52 277,11 грн; до 31.12.2020 - 52 277,11 грн; до 31.01.2021 - 52 277,11 грн; до 28.02.2021 - 52 277,11 грн; до 31.03.2021 - 52 277,11 грн; до 30.04.2021 - 52 277,11 грн; до 31.05.2021 - 52 277,11 грн; до 30.06.2021 - 52 277,11 грн; до 31.07.2021 - 52 277,16 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 13.08.2020 у справі №925/472/20 в частині розстрочення виконання рішення суду та ухвалили в цій частині нове рішення, яким відмовити у розстрочені виконання рішення суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №925/472/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Дикунська С.Я., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.08.2020 у справі №925/472/20 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

05.10.2020 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

У зв`язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. з 12.10.2020 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.10.2020 у справі №925/472/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Кравчук Г.А

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 поновлено скаржнику пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.08.2020 у справі №925/472/20, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 05.11.2020.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 13.08.2020 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач зазначив, що Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж немає на меті затягнути виконання рішення суду, а навпаки розстрочка дозволить підприємству уникнути таких негативних фінансових факторів, як виникнення заборгованості із заробітної плати, податків, зборів та інших обов`язкових платежів до державного бюджету України, звільнення працівників, скорочення робочих місць.

Відповідач вказує, що рішення господарського суду Черкаської області від 13.08.2020 року у справі №925/472/20 вже виконується та в період з 17 серпня 2020 року по 20 жовтня 2020 року на його виконання, відповідачем перераховано позивачу грошові кошти в загальній сумі 156831,33 грн за графіком, що підтверджується платіжними дорученнями №2917 та №2917 від 17.08.2020 року; №2945 та №2946 від 04.09.2020 року; №3012 та №3013 від 20.10.2020 року. Тобто частина заборгованості на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції вже реально погашена, права позивача не порушені.

У судове засідання 05.11.2020 представники сторін не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

При цьому, 05.11.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач про причини неявки свого представника суд не повідомив.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе задовольнити клопотання представника скаржника та розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась.

Судом апеляційної інстанції враховано, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено з 12.03.2020 на усій території України карантин та постановою Кабінету міністрів України №956 від 13.10.2020 строк карантину продовжено до 31.12.2020.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що відповідач неналежним чином виконував зобов`язання за договором постачання природного газу за №1037/1718-БО-36 від 04 вересня 2017 року, щодо здійснення своєчасного та повного розрахунку за спожитий природний газ та посилався на приписи статей 526, 530, 549, 610, 612, 625 ЦК України, ст. ст.193, 230, 231 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи, та вірно встановлено судом першої інстанції, 04 вересня 2017 року між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) (в подальшому найменування позивача було змінено на акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») та Кам`янським комунальним підприємством теплових мереж (споживач) було укладено договір постачання природного газу за №1037/1718-БО-36.

Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а останній зобов`язався прийняти його на умовах цього договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 560 тис. куб.м.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю та згідно підписаних сторонами актів приймання - передачі природного газу поставив відповідачу протягом січня - березня 2018 року природний газ на загальну суму 789 227,11 грн (а.с. 22-24).

Однак обов`язку щодо сплати придбаного газу відповідач повністю не виконав, сплативши позивачу 271 574,36 грн. Несплаченою залишилась заборгованість у сумі 517652,75 грн.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вірно вказав суд першої інстанції, станом на час розгляду справи в суді першої інстанції строк оплати поставленого газу настав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як зазначалося вище під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач визнав позов повністю.

Відповідно до ст. ч. 4 ст.191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача 517 652,75 грн боргу за поставлений природний газ.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 26 125,78 грн 3% річних та 43 626,26 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.2 договору поставки передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 12 січня 2018 року до договору постачання, якою п. 8.2 договору було викладено в наступній редакції: «У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення».

У зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого газу, позивачем було заявлено також вимогу про стягнення з відповідача 39 920,58 грн пені нарахованої на борг за поставлений природний газ у лютому - березні 2018 року з урахуванням 15,3% річних, що є менше ніж подвійна облікова ставка Національного банку України.

Здійснивши перевірку нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, розрахунки вірними та обґрунтованими. Розмір інфляційних втрат, 3% річних та пені нараховано вірно, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині розстрочення виконання рішення, що на думку скаржника, таке розстрочення затягне виконання рішення суду, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається з матеріалів справи звертаючись до суду з клопотання про розстрочку судового рішення, відповідач вказав, що Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж є збитковим та не має вільних коштів, які б можливо було направити на виконання рішення суду. Так, у 2017 році розмір збитків склав 772,9 тис. грн., у 2018 році - 83,4 тис. грн., в 2019 році - 507, 5 тис. грн., що підтверджується фінансовими звітами суб`єкта малого підприємництва.

Проте, незважаючи на тяжкий фінансовий стан Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж своєчасно виплачує заробітну плату, надає послуги з опалення, сплачує податки та збори.

Відповідач зазначав, що Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж є «сезонним» підприємством та більшу частину грошових коштів починає отримувати лише із початком опалювального сезону, тобто з середини жовтня поточного року до квітня наступного року, що також значною мірою впливає на виконання грошових зобов`язань перед постачальниками.

Крім того, відповідач вказав, що, звертаючись до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж не має на меті затягнути його виконання, навпаки розстрочка дозволить підприємству уникнути таких негативних фінансових факторів, як виникнення заборгованості із заробітної плати, податків, зборів та інших обов`язкових платежів до Державного бюджету України, звільнення працівників, скорочення робочих місць.

Також, відповідач звернув увагу суду, що 08 грудня 2017 року між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Кам`янським комунальним підприємством теплових мереж укладено договір №109/2/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ.

Згідно Графіку погашення заборгованості за спожитий природний газ Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж зобов`язане кожного місяця сплачувати 9 166,66 грн, починаючи з грудня 2017 року до листопада 2022 року.

Також, 08 грудня 2017 року між цими ж сторонами укладено договір №109/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ.

Згідно з графіком погашення заборгованості за спожитий природний газ Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж зобов`язалося кожного місяця сплачувати 25 254,82 грн, починаючи з грудня 2017 року до листопада 2022 року.

Таким чином, згідно договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ підприємство повинно сплачувати позивачу щомісяця по 34 421,48 грн до листопада 2022 року.

Відповідно до розрахунку обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню відповідачем, затвердженого Кам`янською РДА та Кам`янською міською радою, обсяг заборгованості, що підлягає відшкодуванню складає 402 566 грн. Однак відповідні кошти відповідачу так і не були перераховані.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 грудня 2019 року по справі №925/955/19 було розстрочено виконання рішення суду від 13 листопада 2019 року за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Кам`янського комунального підприємства теплових мереж про стягнення 1 781 182,74 грн на дванадцять місяців.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 13 листопада 2019 року по справі №925/955/19 вже виконується.

Так в період з 24 грудня 2019 року по 05 травня 2020 року відповідачем було перераховано на користь позивача 1 187 45512 грн.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Згідно із ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Водночас розстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Тобто, розстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26 червня 2013 року №5-пр/2013 у справі №1-7/2013, підставою для застосування розстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення. До таких обставин належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Як зазначено в згаданому рішенні Конституційного Суду України, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Таким чином, для надання розстрочки виконання судового рішення, суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

В обґрунтування заяви про надання розстрочки виконання рішення по даній справі відповідач посилався на збитковість підприємства, обмеженість матеріальних ресурсів, важкий матеріальний стан.

Заперечуючи проти розстрочення виконання судового рішення позивач в апеляційній скарзі вказує, що відповідачем не доведено виключних обставин, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Вказує, що несплата відповідачем заборгованості з 2018 року набула системний та довготривалий характер, адже 517 652,75 грн основного боргу відповідачем не сплачена.

На переконання колегії суддів, місцевим господарським судом, при вирішенні питання про розстрочення виконання рішення вірно враховано, що Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж є комунальним підприємством, яке надає послуги для виробництва теплової енергії, а газ отриманий згідно з договором постачання газу, стягнення якого є предметом у цій справі використовується боржником виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, у тому числі школами, дитсадками, районною лікарнею міста Кам`янка.

Незважаючи на тяжкий фінансовий стан, що підтверджується фінансовими звітами суб`єкта малого підприємництва (у 2017 році розмір збитків склав 772,9 тис. грн.., у 2018 році - 83,4 тис. грн., в 2019 році - 507,5 тис. грн.), на виконання договорів реструктуризації Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж кожного місяця сплачує 34 421 грн. 48 коп.

До того ж, Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж є єдиним у місті, яке надає послуги з опалення.

У випадку банкрутства, без централізованого опалення в осінньо-зимовий період можуть залишитися школи, дитсадки, районна лікарня та інші важливі об`єкти інфраструктури міста Кам`янка.

Вказані обставини свідчать про тяжкий фінансовий стан підприємства та відсутність реальної можливості відразу погасити усю суму заборгованості.

Отже, розстрочення виконання рішення призведе до його реального виконання, оскільки дасть можливість Кам`янському комунальному підприємству теплових мереж продовжувати свою господарську діяльність та частинами сплачувати свою заборгованість, оскільки останнє не має достатньо коштів та майна за рахунок, якого можливо виконати рішення суду одразу.

З урахуванням наведених відповідачем в заяві про розстрочення виконання рішення суду обставин, та враховуючи надані на підтвердження даних обставин докази, суд вважає, що ці обставини дійсно ускладнюють виконання рішення суду у даній справі на теперішній час шляхом сплати боргу разовим платежем з огляду на скрутне фінансове становище відповідача.

Крім того, як на підставу для правомірності задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду та підтвердження того факту, що боржник не ухиляється від виконання рішення суду, відповідач посилається на те, що ним здійснюється погашення заборгованості перед позивачем, що підтверджується матеріалами справи.

Здійснення відповідачем погашення значної частини суми боргу свідчить про те, що відповідачем вчиняються фактичні дії, спрямовані на погашення заборгованості перед позивачем та останній не має на меті уникнення сплати заборгованості за поставлений позивачем газ по договору. (Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2020 року № 910/1820/19).

З урахуванням наведеного суд зазначає, що відповідач не ухиляється від виконання судового рішення, а лише вказує про неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед позивачем саме одним разовим платежем. До того ж, як вбачається з матеріалів справи, відповідач вчиняє дії щодо погашення існуючої заборгованості за оскаржуваним рішенням суду та в період з 17 серпня 2020 року по 20 жовтня 2020 року на його виконання, відповідачем перераховано позивачу грошові кошти в загальній сумі 156831,33 грн за графіком, що підтверджується платіжними дорученнями №2917 та №2917 від 17.08.2020 року; №2945 та №2946 від 04.09.2020 року; №3012 та №3013 від 20.10.2020 року. Тобто частина заборгованості на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції вже реально погашена. На переконання колегії суддів, розстрочивши виконання рішення суду, місцевий господарський суд забезпечив стабільну діяльність підприємства відповідача та реальне виконання рішення суду.

Враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні даного спору, зокрема визнання відповідачем позову, місцевий господарський суд правомірно розстрочив виконання рішення суду рівними частинами строком на 12 місяців з помісячною сплатою в розмірі 52 277 грн. 11 коп., яке реально виконується відповідачем.

Судом апеляційної інстанції враховано, що надання розстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V).

За практикою Європейського Суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші проти України", заява №36575/02, ухвала від 7 жовтня 2003 року; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17 вересня 2002 року у справі "Крапивницький та інші проти України", заява №60858/00). Отже, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та, беручи до уваги докази, надані відповідачем, погоджується з висновками суду першої інстанції, що строк на який судом першої інстанції розстрочено виконання судового рішення у даній справі не є надто тривалим та надмірним з огляду на конкретні обставини цієї справи та розмір заборгованості, яку відповідач не спроможний сплатити на користь позивача єдиним платежем.

На переконання колегії суддів, враховуючи реальне виконання відповідачем судового рішення, розстрочення виконання рішення господарського суду для відповідача в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення господарського суду та остаточне погашення заборгованості перед позивачем.

Уданому випадку, розстрочення виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора, що можливе у випадку банкрутства боржника. Тобто, судом першої інстанції, при задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду дотриманий принцип "справедливої рівноваги" та "справедливого балансу" у розумінні статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, позивачем у суді апеляційної інстанції не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги. Доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції в частині розстрочення виконання рішення суду не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 13.08.2020, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Черкаської області від 13.08.2020 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.08.2020 у справі №925/472/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 13.08.2020 у справі №925/472/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

4. Матеріали справи №925/472/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 21.12.2020 після виходу судді з лікарняного.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Г.А. Кравчук

С.Р. Станік