УХВАЛА

про відмову у відстроченні виконання рішення

м. Київ

23.12.2020Справа № 910/14117/20

Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В., розглянувши матеріали заяви Державного підприємства "Гарантований покупець" №15/3635 від 09.12.2020 року про відстрочку виконання рішення

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Фотуре "Стара Ушиця" (адреса місцезнаходження: 32385, Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, смт. Стара Ушиця, вул. Миру, 4/1; адреса для листування: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 85, кв.40)

до Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства "Національної енергетичної компанії "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25)

про стягнення заборгованості

Представники сторін:

від позивача - Булаєва О.В., адвокат;

від відповідача (заявника) - Коваль О.С., адвокат;

від третіх осіб - не з`явилися;

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Фотуре "Стара Ушиця" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 16.09.2020 року до Державного підприємства "Гарантований покупець" (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку стягнути заборгованість на суму в розмірі 21 539 800, 83 грн. за договором № 928/01 від 04.11.2019 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2020 року позовні вимоги були задоволені повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Фотуре "Стара Ушиця" суму заборгованості за електричну енергію у розмірі 20 646 248, 80 грн; суму пені у розмірі 281 663, 51 грн.; суму штрафів у розмірі 529 276,24 грн.; суму відсотків за користування коштами (3 % річних) у розмірі 50 971, 80 грн.; суму інфляційних втрат у розмірі 31 640, 49 грн., суму судового збору у розмірі 323 098, 00 грн.

14.12.2020 року від Державного підприємства "Гарантований покупець" надійшла заява №15/3635 від 09.12.2020 року про відстрочку виконання рішення, в якій останній просить відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2020 року було прийнято вказану заяву до розгляду та призначено судове засідання на 23.12.2020 року.

В судове засідання 23.12.2020 року з`явились представники сторін.

Представник відповідача наполягав на задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення.

Представник позивача заперечив щодо задоволення заяви відповідача та просив суд відмовити у її задоволенні.

Розглянувши заяву, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

При цьому, суд зазначає, що самостійно вирішує обставини можливої відстрочки прийнятого рішення.

Як на підставу для відстрочення виконання рішення суду у даній справі відповідач вказує на те, що фінансування його діяльності здійснюється лише в межах кошторису, затвердженого регулятором, а ПАТ НЕК "Укренерго" неналежним чином виконуються обов`язки з перерахування коштів відповідачу з метою оплати вартості електричної енергії виробників за "зеленим" тарифом.

При цьому, на думку відповідача, утворення значної заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел, пов`язане саме з неналежним виконанням ПАТ НЕК "Укренерго" своїх грошових зобов`язань, що свідчить про відсутність вини відповідача у невиконанні власних зобов`язань.

Представник позивача заперечував проти відстрочки виконання рішення з огляду на те, що відповідачем недоведено неможливості виконання рішення суду у даній справі без надання відстрочки.

Як було встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалося відповідачем на аукціоні, що відбувся 16.12.2020 року Гарантованим покупцем успішно продано 95% від запропонованої ним електричної енергії та дозволили останньому виручити за електричну енергію понад 354 млн. грн.

Таким чином, Гарантований покупець за один день продажу лише на ринку двосторонніх договорів отримав суму, що більше ніж в 16 разів перевищує суму боргу перед позивачем за судовим рішенням у даній справі.

Позивачем у судовому засіданні та у поданих запереченнях на заяву про відстрочку виконання рішення, наголошувалося на тому, що його єдиним видом діяльності є виробництво електричної енергії, а єдиним джерелом надходження коштів - платежі від відповідача за продану електричну енергію.

Як вбачається з доданих до заперечень доказів, у зв`язку з неповними розрахунками відповідача, зокрема за періоди березня-липня 2020 року, позивач опинився у скрутному фінансовому становищі, що зумовлює неможливість виконання своїх зобов`язань за договорами, у зв`язку з чим утворилася заборгованість перед контрагентами на загальну суму 8 818 178, 65 дол. США.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд відзначає, що в даному випадку відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на один рік, проте жодним чином не обґрунтовує запропонований термін відстрочення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду у даній справі буде виконане.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судом встановлено, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд зазначає, що подані позивачем по справі документи та надані пояснення підтверджують ту обставину, що задоволення заяви відповідача ускладнить фінансове становище Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Фотуре "Стара Ушиця", оскільки єдиним видом його діяльності є виробництво електричної енергії, а єдиним джерелом надходження коштів - платежі від відповідача за продану електричну енергію. Крім того, задоволення поданої відповідачем заяви призведе до порушення виконання позивачем своїх зобов`язань за договорами, у зв`язку з чим утворюється заборгованість перед його контрагентами.

Відповідно до пункту 4 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України про удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" від 21.07.2020, що набрав чинності 01.08.2020, Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом з метою погашення заборгованості державного підприємства "Гарантований покупець" перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилась станом на 1 серпня 2020 року, доручено розробити та подати до Верховної ради України законопроект щодо відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

В той же час, наразі відсутній будь-який нормативних акт, який би на законодавчому рівні встановлював інший порядок та спосіб виконання зобов`язань ДП "Гарантований покупець" перед позивачем, ніж передбачено договором.

Суд відзначає, що обов`язок держави полягає у захисті прав виробників "зеленої електроенергії", саме з метою забезпечення загальносуспільних інтересів та виконання гарантій держави щодо купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, і було створено Державне підприємство "Гарантований покупець", тому воно зобов`язано добросовісно і своєчасно здійснювати розрахунок з виробниками.

Судом при розгляді заяви ДП "Гарантований покупець" враховані майнові інтереси стягувача, які у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань та взяті до уваги його письмові пояснення, в яких стягувач зазначив, що надання заявнику (боржнику) відстрочки виконання рішення суду може призвести до банкрутства товариства, оскільки єдиним джерелом фінансування господарської діяльності ТОВ "Еко-Фотуре Ушиця" є грошові кошти, отримані від реалізації виробленої електричної енергії, які згідно умов укладеного договору має сплачувати на його користь ДП "Гарантований покупець".

З огляду на викладене, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку довготривалого невиконання рішення суду відмовляє в задоволенні заяви ДП "Гарантований покупець", у зв`язку з тим, що позивачем доведено та документально підтверджено, що його єдиним видом діяльності є виробництво електричної енергії, а єдиним джерелом надходження коштів - платежі від відповідача за продану електричну енергію. Крім того, суд погоджується з позивачем, що відстрочка виконання рішення у даній справі ускладнить фінансовий стан останнього та призведе до порушення взятих на себе зобов`язань з контрагентами.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Державного підприємства "Гарантований покупець" № 15/3635 від 09.12.2020 року про відстрочку виконання рішення відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в порядку розділу IV ГПК України.

Ухвалу підписано 30.12.2020 року.

Суддя М.В. Данилова