УХВАЛА

24 грудня 2020 року

м. Київ

Справа № 908/580/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги TRIONING BUSINESS LIMITED

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2020 у справі

за позовом Національного банку України

до Публічного акціонерного товариства "Відрадненське",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива",

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга TRIONING BUSINESS LIMITED на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2020 у справі № 908/580/18.

26.11.2020 до Касаційного господарського суду надійшло заперечення Національного банку України проти відкриття касаційного провадження у справі № 908/580/18, в якому заявник просить відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою TRIONING BUSINESS LIMITED та вважає, що її подання спрямоване на затягування судового розгляду справи, зважаючи на недотримання вимог процесуального законодавства щодо форми та змісту касаційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, касаційної скарги з доданими до неї документами та заперечення Національного банку України, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.01.2019 у цій справі, TRIONING BUSINESS LIMITED подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.08.2019 апеляційну скаргу TRIONING BUSINESS LIMITED на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2019 залишено без руху; надано право протягом 10 днів з дня отримання копії вказаної ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме сплатити судовий збір в розмірі 376 128 грн. та вказати підстави для поновлення пропущеного строку з наданням відповідних доказів на звернення з апеляційною скаргою.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.09.2019 провадження у справі № 908/580/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Відрадненське" на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2019 у справі № 908/580/18 зупинено до розгляду Верховним Судом касаційної скарги TRIONING BUSINESS LIMITED на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2019 у справі № 908/580/18; справу направлено до Верховного Суду.

26.11.2019 на адресу Центрального апеляційного господарського суду повернулася поштова кореспонденція (копія ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 28.08.2019 у справі № 908/580/18) без вручення адресату TRIONING BUSINESS LIMITED.

17.07.2020 матеріали справи № 908/580/18 повернулися на адресу Центрального апеляційного господарського суду.

Заявник не усунув недоліки апеляційної скарги, вказані в ухвалі Центрального апеляційного господарського суду від 28.08.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2020 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою TRIONING BUSINESS LIMITED на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2019 у справі № 908/580/18, оскільки протягом встановленого строку апелянт не усунув недоліки поданої ним апеляційної скарги, зокрема не надав заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення і наданням відповідних доказів на підтвердження цих підстав.

Касаційну скаргу на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2020 (про відмову у відкритті апеляційного провадження) TRIONING BUSINESS LIMITED обґрунтовує порушенням судом статей 174, 234 та 260 ГПК України, зазначаючи про те, що суд помилково встановив, що недоліки апеляційної скарги не було усунуто, оскільки ухвалу про залишення скарги без руху апелянт не отримав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційної скарги суд керувався, зокрема положеннями статті 260 ГПК України, за змістом яких якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 260 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи, що направлення копії ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 28.08.2019 у справі № 908/580/18 про залишення апеляційної скарги без руху здійснювалось на адресу TRIONING BUSINESS LIMITED, яка зазначена в апеляційній скарзі, вказана поштова кореспонденція повернулася на адресу суду 26.11.2019 із відміткою пошти " unclaimed " ("незатребуваний"), вказана ухвала є такою, що вручена адресату відповідно до статті 242 ГПК України.

За змістом пункту 5 частини шостої статті 242 ГПК України останнім днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом частини сьомої статті 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Будь-яких відомостей щодо наявності у скаржника інших поштових адрес матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, насамперед, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Як зазначено вище, Європейський суд з прав людини у пункті 41 свого рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з частиною першою статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень" №3262-IV від 22.12.2005.

Учасники справи з метою дотримання своїх процесуальних прав мають стежити за подальшим рухом справи як шляхом отримання кореспонденції ними або уповноваженими представниками, так і за допомогою офіційних джерел, зокрема, Єдиний державний реєстр судових рішень.

При цьому, апеляційним господарським судом також враховано правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях у справі "Пономарьов проти України" та у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії", згідно з якою сторони в розумні "інтервали часу" мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як передбачено частинами першою та другою статті 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

За приписами до частин першої - четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 365 ГПК України передбачено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою та другою статті 367 ГПК України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією, до якої Україна приєдналася 19.10.2000 відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000.

Відповідно до частини першої статті 1 Конвенції ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з частиною першою статті 2 Конвенції кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3- 6.

Відповідно до статті 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

Водночас статтею 10 Конвенції передбачено, що якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

З інформації, розміщеної на офіційному сайті Постійного бюро Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, вбачається, що Нотою, датованою 05.01.1984, уряд Кіпру зазначив, що не заперечує проти способів передачі документів особам, які перебувають на території його країни безпосередньо поштою, відповідно до положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до статті 15 Конвенції якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесене, поки не буде встановлено, що: a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.

У випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Разом з тим відповідно до положень статті 15 Конвенції вбачається, що ця норма застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи-нерезидента, який є відповідачем у справі (а не позивачем чи третьою особою), про наявність справи, яка розглядається судом, для надання відповідачу можливості вжиття заходів захисту.

Тобто положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки саме відповідача, а не будь-якого іншого учасника провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.10.2019 у справі № 911/165/18 та від 27.01.2020 у справі № 910/29287/15.

Відповідач у справі є резидентом України, на якого не поширюються положення статті 15 Конвенції, в той час як апелянт не має статусу учасника справи, до якого має бути застосовано стаття 15 Конвенції, якою визначено, що судове рішення не може бути винесене, поки не буде встановлено, що документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві та це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Пунктом 4 частини першої статті 261 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного господарського суду, що неусунення апелянтом встановлених в ухвалі суду від 28.08.2020 недоліків, зокрема неподання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення і наданням відповідних доказів на підтвердження цих підстав, відповідно до частини четвертої статті 261 ГПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Доводи викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права (статей 260 та 261 ГПК України).

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість касаційної скарги TRIONING BUSINESS LIMITED на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2020 у справі № 908/580/18 та відмову у відкритті касаційного провадження, адже у цій справі правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Цю ухвалу судом постановлено з дотриманням розумних строків, зважаючи на перебування суддів Волковицької Н. О., Могила С. К., Случа О. В. на лікарняному.

Керуючись статтями 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою TRIONING BUSINESS LIMITED на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 21.07.2020 у справі № 908/580/18.

2. Матеріали касаційної скарги на 5 (п`яти) аркушах повернути скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ