ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2828/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 (61075, м. Харків, пр. Індустріальний, 40) в інтересах держави в особі Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н. Конституції, 7; ідент. код 04059243)

до Приватного акціонерного товариства "Харківський верстатобудівний завод" (61089, м. Харків, пр. Московський, 277; ідент. код 00223243)

про стягнення 12 857 284,45 грн.

за участю представників:

прокурора Клейн Л.В.

позивача - не з`явився

відповідача Савві Л.Є.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Харківський верстатобудівний завод" (відповідач) загальної суми у розмірі 12 857 284,45 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, а також стягнення з відповідача суми судового збору. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилаючись на те, що відповідач у період з 01.09.2017 по 31.12.2019 використовував земельну ділянку загальною площею 98448,61 кв.м (9,8447 га) по пр. Московський, 277 у м. Харкові без достатніх правових підстав і не сплачував за користування плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати, які прокурор просить, на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, стягнути з ПАТ "Харківський верстатобудівний завод", як безпідставно збережені кошти в загальному розмірі 12 857 284,45 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.09.2020 відкрито провадження по справі № 922/2828/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 06.10.2020 о 12:00.

У підготовчому засіданні 06.10.2020 у справі задоволено клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання та постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання на 11:00 "21" жовтня 2020 р. в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України.

Підготовче засідання, призначене на 21.10.2020 р., не було проведено у зв`язку з відсутністю судді Шатернікова М.І.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 жовтня 2020 року призначено проведення підготовчого засідання у справі № 922/2828/20 на "04" листопада 2020 р. о 10:00.

У підготовчому засіданні 04.11.2020 у справі задоволено клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, заявлене з посиланням на спалах гострої респіраторної хвороби COVID-19 на підприємстві відповідача та знаходження представника відповідача на самоізоляції, на необхідність дотримання карантинного режиму та недопущення поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, а також з метою надання сторонам можливості належним чином реалізувати свої процесуальні права, у зв`язку з чим постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів до 08.12.2020 р. в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України та про відкладення підготовчого засідання в порядку ч. 2 ст. 183 ГПК України на "24" листопада 2020 р. о 12:00 год.

У підготовчому засіданні 24.11.2020 у справі задоволено клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання та постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на "30" листопада 2020 р. о 12:00 год.

У підготовчому засіданні 30.11.2020 р. постановлено: протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 08.12.2020 р. о 12:00.

У судовому засіданні 08.12.2020 р. було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 16.12.2020 р. о 12:45, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні 16.12.2020 прокурор підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Позивач у судове засідання свого повноважного представника не направив.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позов, наголошуючи, що прокурор в даній справі не надав належних доказів існування протягом зазначеного в позові періоду (з 01.07.2017 р. по 31.12.2019 р.) земельної ділянки зазначеної у позові, як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до ЗУ "Про оренду землі" у зазначений період, а розрахунок суми орендної плати, здійснений позивачем, ґрунтується на припущеннях та приблизних показниках, які не відповідають дійсним характеристикам спірної земельної ділянки.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення прокурора, суд встановив наступне.

В обґрунтування своїх вимог, прокурор вказує, що у ході господарської діяльності Акціонерне товариство "ХАРКІВСЬКИЙ ВЕРСТАТОБУДІВЕЛЬНИЙ ЗАВОД" (відповідач) використовував частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0011, площею 14015,61 кв.м. (1,4015 га) га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «24-2» до 19.12.2017, літ. «2Н-1-2» до 13.06.2018, літ. «2Ш-2» до 19.12.2017, літ. «20-1- 2» до 15.01.2018, літ. «Б-1»до 17.08.2017.

Разом з цим, на час складання позовної заяви АТ "ХАРВЕРСТ" використовує частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0011, площею 84432 кв.м. (8,4432 га), по пр. Московському, 277 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «2Ф-1», «2Х-1», «2П-1», «2Щ-1», «2Л-1-2», «2С-1», літ. «2И-1-2», «Я-4», «2Б-1-2», «Ю-2».

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради вжито заходи самоврядного контролю щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована за вищевказаною адресою, здійснено обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки, що має кадастровий номер :02:004:0011.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно:

- нежитлові будівлі: літ. «2Ф-1», «2Х-1», «2П-1», «2Щ-1», «2Л-1-2», «2С-1», які розташовані по пр. Московському, 277 у м. Харкові, належать на праві власності АТ «ХАРВЕРСТ», на підставі наказу РВ ФДМУ по Харківській області від 28.11.1995 №1254-П, Листа РВ ФДМУ по Харківській області від 16.11.2001 № 07-7565, листа ВК Орджонікідзевської районної ради м. Харкова від 05.12.2005 №1308/1-03.

- нежитлова будівля літ. «2И-1-2» загальною площею 2707,1 кв.м., що розташована за вищевказаною адресою, належить на праві власності АТ «ХАРВЕРСТ», на підставі наказу РВ ФДМУ по Харківській області від 28.11.1995 №1254-П, Листа РВ ФДМУ по Харківській області від 16.11.2001 №07-7565, листа ВК Орджонікідзевської районної ради м. Харкова від 05.12.2005 №1308/1-03.

- нежитлова будівля літ. «Я-4» загальною площею 8658,9 кв.м., належить на праві власності АТ «ХАРВЕРСТ», на підставі наказу РВ ФДМУ по Харківській області від 28.11.1995 №1254-П, Листа РВ ФДМУ по Харківській області від 16.11.2001 №07-7565, листа ВК Орджонікідзевської районної ради м. Харкова від 05.12.2005 №1308/1-03.

- нежитлова будівля літ. «2Б-1-2» загальною площею 2119,1 кв.м., належить на праві власності АТ «ХАРВЕРСТ», на підставі наказу РВ ФДМУ по Харківській області від 28.11.1995 №1254-П, Листа РВ ФДМУ по Харківській області від 16.11.2001 №07-7565, листа ВК Орджонікідзевської районної ради м. Харкова від 05.12.2005 №1308/1-03.

- нежитлова будівля літ. «Ю-2» загальною площею 26203,5 кв.м., належить на праві власності АТ «ХАРВЕРСТ», на підставі наказу РВ ФДМУ по Харківській області від 28.11.1995 № 1254-П, Листа РВ ФДМУ по Харківській області від 16.11.2001 №07-7565, листа ВК Орджонікідзевської районної ради м. Харкова від 05.12.2005 №1308/1-03.

Окрім того, на праві власності АТ «ХАРВЕРСТ» належали нежитлові будівлі літ. «24-2», загальною площею 596,0 кв.м., до 19.12.2017, літ.«2Н-1- 2», загальною площею 1645,5 кв.м., до 13.06.2018, літ. «2Ш-2», загальною площею 910,0 кв.м., до 19.12.2017, літ. «20-1-2», загальною площею 1861,1 кв.м., до 15.01.2018, літ. «Б-1» загальною площею 961,4 кв.м. до 17.08.2017.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.09.2019 державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0011 проведено 23.12.2013 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, виготовленого ТОВ «Геокомплекс».

Так, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки за адресою: пр. Московський, 277 у м. Харкові, на якій розташовані вищевказані нежитлові будівлі, право власності на які зареєстровано за АТ «ХАРВЕРСТ». Обстеження здійснювалось з урахуванням меж фактичного користування земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0011, які визначені за результатами геодезичної зйомки.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про зареєстровані права на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0011, що розташована за адресою: пр. Московський, 277 у м. Харкові, відсутні.

Таким чином, АТ «ХАРВЕРСТ» використовувало земельну ділянку, площею 14015,61 кв.м. (1,4015 га) га та використовує на цей час земельну ділянку 84432 кв.м. (8,4432 га), по пр. Московському, 277 у м. Харкові, без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав та, відповідно, не сплачувало платежів за її використання, згідно зі встановленого законодавчими актами розміру.

У зв`язку з цим, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради за результатами обстеження земельної ділянки складено акт від 27.02.2020, яким встановлено, що AT «ХАРВЕРСТ» використовував для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «24-2» загальною площею 596,0 кв.м., літ. «2Н-1-2», загальною площею 1645,5 кв.м., до 13.06.2018, літ. «2Ш-2», загальною площею 910,0 кв.м., до 19.12.2017, літ. «20-1-2», загальною площею 1861,1 кв.м., до 15.01.2018, літ. «Б-1» загальною площею 961,4 кв.м. до 17.08.2017 земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0011, площею 0,111227 га, по пр. Московському, 277 у м. Харкові

На цей час AT «ХАРВЕРСТ» використовує земельну ділянку 84432 кв.м. (8,4432 га), по пр. Московському, 277 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «2Ф-1», «2Х-1», «2П-1», «2Щ-1», «2Л-1-2», «2С-1», літ. «2И-1-2», «Я-4», «2Б-1-2», «Ю-2».

Таким чином, прокурор зазначає, що ПАТ "Харківський верстатобудівний завод" використовувало без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав земельну ділянку:

- у період з 01.09.2017 по 30.11.2017 під об`єктом нерухомості літ. «24-2», «2ПІ-2», «Б-1» з площею земельної ділянки 5671,04 кв.м., проте не сплатило орендну плату у розмірі 89 888,25 грн.;

- у період з 01.09.2017 по 31.05.2018 під об`єктом нерухомості літ. «2Н-1-2» з площею земельної ділянки 3796 кв.м., проте не сплатило орендну плату у розмірі 180 504,36 грн.;

- у період з 01.09.2017 по 31.12.2017 під об`єктом нерухомості літ. «20-1-2» з площею земельної ділянки 4548,57 кв.м., не сплачено орендну плату у розмірі 96 128,88 грн.;

- у період з 01.09.2017 по 31.12.2019 використовує земельну ділянку площею 84432,95 кв.м., під об`єктами нерухомості літ. «2Ф-1», «2Х-1», «2П-1», «2Щ-1», «2Л-1- 2», «2С-1», літ. «2И-1-2», «Я-4», «2Б-1-2», «Ю-2», проте не сплатило орендну плату у розмірі 12490762, 96 грн.; у 2017 році не сплачено орендну плату у розмірі 1 784 394, 72 грн., у 2018 році - 5 353 184,12 грн., у 2019 році - 5 353 184, 12 грн.

Разом з тим, з огляду на відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України, спірна земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

Таким чином, прокурор вказує, що ПАТ "Харківський верстатобудівний завод" не сплачено за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у сумі 12 857 284, 45 грн., внаслідок чого товариство зберегло у себе майно - грошові кошти.

За таких підстав, за твердженням прокурора, несплата відповідачем орендної плати у розмірі, у якому мав би сплачувати відповідач за наявності договору оренди, стало наслідком безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача, а відтак, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу грошові кошти, безпідставно збережені внаслідок безоплатного користування земельною ділянкою, відповідно до приписів ст.1212 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладання договору оренди, внаслідок чого її власник недоотримує дохід у вигляді орендної плати, за своїм змістом є кондикційними (зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17).

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений, без належних на те правових підстав.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина перша статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Таким чином, прокурор мав надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України «Про оренду землі» у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).

Водночас, основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі № 920/739/17).

Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (п.71).

На підтвердження існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав прокурором надано Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно якого станом на 23.12.2013 року відбулась державна реєстрація земельної ділянки, кадастровим номером :02:004:0011 площею 115278 кв.м. (11,5278 га).

Разом з тим у подальшому об`єкти нерухомості які були розміщені на цій земельній ділянці, відчужувались на користь третіх осіб, що не заперечується прокурором, а відтак не було збережено вищезазначеної земельної ділянки.

При цьому, самим прокурором у позовній заяві та у наданих розрахунках суми безпідставно збережених коштів наведено використання відповідачем площі земельної ділянки, яка є часткою від загальної площі сформованої земельної ділянки по пр. Московському, 277, а саме:

- у період з 01.09.2017 по 30.11.2017 під об`єктом нерухомості літ. «24-2», «2ПІ-2», «Б-1» площею 5671,04 кв.м., що є часткою від 115278 кв.м.;

- у період з 01.09.2017 по 31.05.2018 під об`єктом нерухомості літ. «2Н-1-2» площею 3796 кв.м., що є часткою від 115278 кв.м.;

- у період з 01.09.2017 по 31.12.2017 під об`єктом нерухомості літ. «20-1-2» площею 4548,57 кв.м., що є часткою від 115278 кв.м.;

- у період з 01.09.2017 по 31.12.2019 під об`єктом нерухомості загальною площею 84432,95 кв.м., що є часткою від 115278 кв.м.

Таким чином, судом встановлено, що у акті обстеження земельної ділянки та розрахунку за 2017 - 2019 роки позивачем зазначено площі земельної ділянки, що відрізняється від земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0011, сформованої станом на 23.12.2013 р.

При цьому, прокурором не надано до матеріалів справи технічної документації з нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок, зокрема, площею 5671,04 кв.м., площею 3796 кв.м., площею 4548,57 кв.м., площею 84432,95 кв.м., а площа цих земельних ділянок була визначена на підставі акту обстеження земельної ділянки.

Проте чинним законодавством України не передбачено формування земельних ділянок на підставі топографічних планів та актів обстеження земельних ділянок, які не є документацією землеустрою.

Тобто вищезазначені спірні земельна ділянка не мають ні визначених меж, ні кадастрового номеру, інформація про них не занесена до Державного земельного кадастру, тому не може вважатися сформованою земельною ділянкою в розумінні статті 79-1 ЗК України.

На підтвердження факту використання відповідачем загальної площі земельної ділянки саме у розмірах вказаних у позові та розрахунках надано Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки щодо ділянки з кадастровим номером :02:004:0011 площею 115278 кв.м. (11,5278 га) та акт обстеження земельної ділянки за адресою: м. Харків, пр. Московський, 277. В акті зазначено, що головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель департаменту територіального контролю Харківської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки за зазначеною адресою та встановлено, що 7 суб`єктів господарювання, серед яких є і ПАТ "Харківський верстатобудівний завод" використовують земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0011 площею 115278 кв.м. (11,5278 га), при цьому площа земельної ділянки, яку використовує сам ПАТ "Харківський верстатобудівний завод" в акті не зазначена. Жодних доказів, які б підтверджували використання земельних ділянок площею зазначеною прокурором у позові матеріали справи не містять. Але саме цю площу Харківська місцева прокуратура № 3 використовує для розрахунку ціни позову.

Натомість ПАТ "Харківський верстатобудівний завод" надані докази, що на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0011 за адресою: м. Харків, пр. Московський, 277 знаходяться об`єкти нерухомості , які належать іншим юридичним особам, не зазначеним у акті. Зокрема, відповідачем надано докази на підтвердження факту того, що в 2017 році ним було продано нежитлову будівлю "ЗИ-1" Теслі Р.Р, яка також знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0011, однак в акті обстеження взагалі не має посилань на цю будівлю та її власника, тобто не враховано зменшення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Ч. 1 та ч. 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Із наведених вище норм чинного законодавства не вбачається можливість зазначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж оформлення у вигляді витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Визначення позивачем розміру орендної плати самостійно шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі є безпідставним.

Ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наданий Харківською міською прокуратурою № 3 розрахунок не є допустимим доказом суми недоотриманої орендної плати, допустимого доказу до суду не надано.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у справі № 922/1276/18 від 08.08.2019 р.

Суд наголошує, що обстеження земельної ділянки здійснювалось в лютому 2020 р., тоді як вимога про стягнення орендної плати заявлена з 01.07.2017 р.

Ст. 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Належним доказом нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки був би витяг з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки на дату, що передує періоду, за який здійснюється розрахунок. Проте, такий витяг щодо спірної земельної ділянки відсутній.

Наданий Харківською місцевою прокуратурою витяг не лише стосується іншої земельної ділянки, він ще й датований 06.06.2019 р., хоча Харківська місцева прокуратура № 3 просить стягнути з відповідача орендну плату за період з 01.07.2017 р.

Неможливість використання в даному спорі витягу про нормативну грошову оцінку іншої земельної ділянки, на якій розташована спірна земельна ділянка, підтверджується судовою практикою - аналогічним є спір, остаточне рішення по якому винесено Верховним Судом від 06.11.2019 р. по справі № 922/3607/18. Отже, наданий до суду Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номер :02:004:0011 є неналежним доказом та не може братись судом до уваги.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тобто кожна сторона спору повинна довести ті обставини, на які посилається, відповідними доказами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої витрати зі сплати судового збору у даному разі покладаються на позивача.

Одночасно судом враховано, що прокурор просить повернути зайво сплачений судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Розглянувши вищевказану заяву, господарський суд вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Прокурором при подачі позову на підставі платіжного доручення № 1985 від 25.08.2020 р. було сплачено судовий збір у суму 194052,92 грн., натомість 1,5% від суми позову, яка становить 12857284,45 грн. дорівнює 192859,27 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та беручи до уваги сплату прокурором судового збору у розмірі більшому ніж передбачено законом, у суду виникають обставини для повернення Прокуратурі Харківської області з Державного бюджету України частини сплаченого останнім згідно платіжного доручення № 1985 від 25.08.2020 р. судового збору в розмірі 1193,65 грн.

Разом з тим, суд повідомляє, що копія платіжного доручення № 1985 від 25.08.2020 р. про сплату судового збору залишається в матеріалах справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Задовольнити заяву прокурора про повернення зайво сплаченого судового збору з Державного бюджету.

3. Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Прокуратурі Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4; ідентифікаційний код 02910108) з Державного бюджету 1193,65 грн. судового збору, зайво сплаченого до господарського суду Харківської області згідно платіжного доручення № 1985 від "25" серпня 2020 р., відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Оригінал платіжного доручення № 1985 від 25 серпня 2020 року залишається в матеріалах справи № 922/2828/20.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення та з урахуванням п.17.5 розділу ХІ Перехідних положень ГПК України та п. 4 розділ Х Прикінцеві положення ГПК України.

Повне рішення складено "24" грудня 2020 р.

Суддя М.І. Шатерніков