ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" грудня 2020 р. Справа № 924/408/19

Господарський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Грамчука І.В. при секретарі судового засідання Мазій І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги на дії приватного виконавця у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" Луганська область м.Рубіжне

до товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Буд-Макс" с.Лісові Гринівці Хмельницької області

про стягнення 492 407,08 грн., з яких 316 125,33 грн. боргу, 90 997,50 грн. неустойки, 63 780,97 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 21 503,28 грн. інфляційних втрат

Представники сторін:

позивач: не з`явився

відповідач: Фурман В.В.- адвокат

приватного виконавця: Воробйов О.В. - адвокат

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

встановив: ухвалою господарського суду Хмельницької області від 03.12.2019 р. у справі №924/408/19 затверджено укладену між сторонами мирову угоду. Провадження у справі 924/408/19 закрито.

01.12.2020 р. на адресу суду надійшла скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Буд-Макс" (№05-08/2627/20 від 01.12.2020 р.) на дії приватного виконавця про: визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця, виконавчого округу міста Київ Пишного Артема Володимировича, про відкриття виконавчого провадження №63570227 від 10.11.2020р.

Відповідно до ст.339, ч.1 ст.342 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Буд-Макс" (№05-08/2627/20 від 01.12.2020 р.) на дії приватного виконавця про: визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця, виконавчого округу міста Київ Пишного Артема Володимировича, про відкриття виконавчого провадження №63570227 від 10.11.2020р. призначено до розгляду в судовому засіданні.

У відзиві на скаргу на дії приватного виконавця (вх.№05-22/11298/20 від 15.11.2020) товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" просить суд постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Буд-Макс". В обгрунтування своєї позиції посилається ч.4 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" та враховуючи, що в ухвалі апеляційного суду у цій справі від 25.01.2018 був зазначений лише рахунок відповідача, що відкритий у ПАТ "ВТБ Банк" з місцем реєстрації у м.Києві, а подальші дії приватного виконавця у межах вже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом цього виконавця.

Заявник подав заперечення на відзив (вх.№05-22/11350/20 від 17.12.2020) у якому посилається на абз. 11 р.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходяться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Положеннями ст. 2 Закону України „Про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності строків виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Варто зазначити, що наведені приписи Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 р., в якому вказано, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013р. зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування нашою державою права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі „Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 р. в справі "Півень проти України").

Відповідно до п. 4.2 рішення Європейського суду від 27.07.2004 р. у справі "Ромашов проти України" невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Таким чином, основною ідеєю (аксіомою) права на судовий захист (права на суд) є не лише прийняття судом рішення про захист прав та інтересів особи, а й виконання зазначеного судового рішення, яке в країні, що поважає верховенство права, не може залишатися невиконаним та є складовою частиною судового розгляду.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно із практики Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997; рішення у справі «Бурдов проти Росії» №59498/00 від 07.05.2002; рішення у справі «Ясіун`єне проти Литви» №41510/98 від 06.03.2003; та рішення по справі «Руйану проти Румунії» №34647/97 від 17.06.2003).

Аналогічний висновок Європейського суду з прав людини міститься і у рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011р. міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від15.10.2009).

Тобто, практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Проте, в даному випадку матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем ухвали господарського суду Хмельницької області від 03.12.2019р. у справі №924/408/19.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №63570227, винесено постанову від 10.11.2020р. про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на кошти боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження.

Частиною 1, п. 7 ч. 2 ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У відповідності до ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Ч. 1 ст. 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Ч. 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з ч. 6.1, 6.2 ст. 6 вказаного Закону, банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, зазначені в п. 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України на власний вибір для забезпечення своєї господарської діяльності та власних потреб.

Ч. 7.1, 7.1.4, 7.1.5 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачається, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладають клієнти з банками, які їх обслуговують. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється шляхом їх внесення у готівковій формі, а також шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку в банку. Відкинути цю юридичну фікцію означало б, що безготівкові кошти є недосяжними для звернення на них стягнення, оскільки потрібно було б визнати, що вони одночасно всюди й ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною для вчинення виконавчих дій та зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, в якому був відкритий відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка також закріплена в Законі України «Про виконавче провадження», в якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

В ч. 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Беручи до уваги зазначене, вбачається, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, в тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах, що також зазначається в роз`ясненні Міністерства юстиції України №23123/16620 33 18/20.5.1 від 11.06.2018 р.

Така позиція підтверджена постановою Верховного Суду від 10.09.2018 р. у справі №905/3542/15.

Враховуючи, що станом на 24.12.2020р. боржником ухвалу господарського суду Хмельницької області по справі №924/408/19 від 03.12.2019 не було виконано, а постанова про відкриття виконавчого провадження приватним підприємцем Пишним А.В. прийнята правомірно, з метою реального виконання судової ухвали винесено постанову від 10.11.2020р. про накладення арешту коштів боржника.

Статтею 343 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на зазначене, враховуючи, що державний виконавець під час вчинення виконавчих дій діяв відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням принципу верховенства права та обов`язковості виконання судової ухвали, у суду відсутні підстави вважати неправомірними дії приватного виконавця Пишного Артема Володимировича щодо відкриття виконавчого провадження №63570227 від 10.11.2020р.

Зважаючи на те, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження №63570227 від 10.11.2020р. приватним підприємцем прийняті відповідно до закону та в межах повноважень, у задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Буд-Макс" необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 233, 234, 235, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволення скарги на дії приватного виконавця про: визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця, виконавчого округу міста Київ Пишного Артема Володимировича, про відкриття виконавчого провадження №63570227 від 10.11.2020р. по справі №924/408/19 відмовити.

Ухвала набрала законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її оголошення в порядку ст.ст. 254-259 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 28.12.2020р.

Суддя І.В. Грамчук

Віддрук. 5 прим. (надіслати всім реком. з повідом.):

1 - до справи;

2 -3 позивачу (93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Трудова, 1; 02090, м. Київ, вул. Алма-Атинська,8);

4 - відповідачу (31340, Хмельницька область, Хмельницький р-н, с. Лісові Гринівці, вул. Правди, б.7);

5- приватному виконавцю Пишному А.В. (01054, м.Київ, вул. Дмитрівська, 35В)

всім реком. з повідомл. про вруч.