РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2020Справа № 910/13475/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуба О.М. розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдніпрогаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Київкомбікорм»

про стягнення 1 126 630, 82 грн.

Представники сторін, згідно протоколу судового засідання від 21.12.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдніпрогаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Київкомбікорм» про стягнення 1 126 630, 82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем передбаченого договором обов`язку з оплати вартості отриманого товару за договором поставки кукурудзи від 18.06.2020 № 281/2020/ЗКК.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження у справі призначено на 19.10.2020.

13.10.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просив відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

19.10.2020 від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив до позовної заяви в якій позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Господарський суд міста Києва в судовому засіданні 19.10.2020 заслухавши пояснення сторін, ухвалою суду від 19.10.2020 відклав підготовче засідання на 23.11.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдніпрогаз» про забезпечення позову відмовлено.

29.10.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких відповідач просив відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 07.12.2020.

04.12.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивач в судовому засіданні 07.12.2020 не заперечив проти відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що між сторонами ідуть перемовини щодо мирного врегулювання спірних правовідносин.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 відкладено розгляд справи по суті на 21.12.2020.

Представник позивача у судовому засіданні 21.12.2020 надав свої усні пояснення та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 21.12.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду були направлені судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом частин 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись із вищевказаними ухвалми у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення учасників судового процесу - відповідача.

В судовому засіданні 21.12.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

18.06.2020 між позивачем та відповідачем укладено Договір поставки кукурудзи № 281/2020/ЗКК. Предметом договору є поставка зерна кукурудзи, що вирощується на полях (п. 1.1. Договору).

Згідно п. 2.1. Договору, умовами поставки є «DAP-DELIVERED AT PLACE» за адресою: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 98.

Пунктами 2.4. Договору встановлено, що вартість товару визначається у рахунку-фактурі, що видається постачальником на кожну окрему партію товару.

Пунктом 2.7. Договору визначено порядок розрахунків за товар, а саме: покупець здійснює оплату партії товару шляхом 80 % від вартості товару протягом 7 робочих днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної та отримання від постачальника документів вказаних в п. 2.6. Договору, оплата решти 20 % вартості товару протягом 3 робочих днів після того, як постачальник в строки передбачені чинним законодавством засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь-якому разі не раніше строку, вказаного в підпункті 2.7.1 Договору.

На виконання умов договору з поставки товару, позивач здійснив відповідачу поставку товару на загальну суму 1 122 240, 00 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін видатковими накладними, а саме: видаткова накладна від 02.07.2020 № 701 на суму 427 280, 00 грн, видаткова накладна від 07.07.2020 № 763 на суму 459 200, 00 грн та видаткова накладна від 08.07.2020 № 778 на суму 235 760, 00 грн.

Вказана сума заборгованості за вказаними видатковими накладними в загальному розмір 1 122 240, 00 відповідачем сплачена не була, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов`язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.

Враховуючи, що строк оплати за поставлений товар настав, ненадання відповідачем контрозрахунку заборгованості, враховуючи відсутність доказів оплати та враховуючи, що відповідач не заперечує у відзиві на позовну заяву про поставку позивачем відповідачу товару за умовами договору, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 122 240, 00 грн визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 4390, 82 грн 3 % річних.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором щодо своєчасної сплати за поставлений товар, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3 % річних з урахуванням визначених позивачем періодів, а також встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання, приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення 3 % підлягає частковому задоволенні, а саме у розмірі 4371, 49 грн.

Щодо доводів відповідача у відзиві на позовну заяву, що строк оплати за договором не настав, оскільки позивачем не було надано відповідачу всіх документів передбачених п. 2.6. Договору, зокрема сертифікату якості товару, рахунку-фактури, а також зареєстрованих податкових накладних в ЄРПН, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Первинними бухгалтерськими товаророзпорядчими документами, які підтверджують перехід права власності на товар та надають відповідачу право розпоряджатися товаром є видаткові накладні, які підписані сторонами без зауважень та скріплені їх печатками.

Відповідачем не обґрунтовано, яким чином після отримання товару у свою власність і підписання видаткових накладних, відсутність зокрема сертифікату якості товару та зареєстрованих податкових накладних в ЄРПН позбавляє обов`язку відповідача оплати поставлений товар, оскільки товаророзпорядчі документи вже були оформлені, передані відповідачу, підписані ним і отримання товару відповідачем не заперечується у відзиві на позовну заяву.

Крім того, ненадання сертифікату якості товару, рахунку-фактури, а також зареєстрованих податкових накладних в ЄРПН, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України; а отже, наявність або відсутність вказаних документів не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за отриманий у власність товар.

Зокрема сертифікат якості, рахунки-фактури, не є первинними фінансовими (бухгалтерськими) документами, що підтверджують господарські операції, натомість факт передачі товару підтверджується передачею його відповідачу за видатковими накладними, які підписані без застережень та зауважень.

При цьому, слід зауважити, якщо відповідач вважає, що його права у межах Договору порушені не передачею позивачем відповідачу описаних у відзиві «необхідних документів», то відповідач не позбавлений права захистити свої права шляхом пред`явлення до позивача відповідної вимоги про виконання умов договору у претензії або у позові. Судом також враховано, що до подачі даного позову відповідач такої вимоги про передачу документів позивачу не заявляв, матеріали справи не містять доказів протилежного.

У справі відсутні докази наявності у відповідача будь-яких заперечень та/або зауважень щодо кількості, якості та/або комплектності поставленого позивачем по договору та описаного у наведених вище накладних товару.

Щодо передбаченої умовами Договору залежності здійснення відповідачем оплати від реєстрації податкової накладної та отримання «необхідних документів», суд зазначає, що хоча умови чинного цивільного законодавства передбачають право сторін, не відходячи від обов`язкових вимог актів цивільного законодавства, в іншій частині погодити умови договору на власний розсуд, та хоча встановлена договором залежність оплати від реєстрації податкової накладної та отримання «необхідних документів» визначається днями, проте така реєстрація податкової накладної та отримання «необхідних документів» не є подією, яка має неминуче настати, а отже в розумінні ст.ст. 251-252, 530 ЦК України, строк оплати в залежності від строку реєстрації податкової накладної та отримання документів не є строком (терміном) виконання зобов`язань. До цього ж суд вважає, що реєстрація позивачем податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних жодним чином не нівелює обов`язок відповідача зі сплати вартості поставленого товару саме у строк, обумовлений договором.

Щодо інших доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, вони не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не спростовують доводів позивача та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати на правничу дорогу у розмірі 35 000 грн.

Частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем в якості доказу понесених їм витрат у розмірі 35 000 грн надано лише договір про надання правової допомоги та Акт наданих послух.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження оплати ним професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим суд не вбачає правових підстав для покладення на відповідача судових витрат по оплаті послуг адвоката.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 16 899, 18 грн відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАВОД КИЇВКОМБІКОРМ» (04080, місто Київ, вул. Кирилівська, будинок 98, ідентифікаційний код 42341390) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРДНІПРОГАЗ» (04053, місто Київ, вул. Стрітенська, будинок 10, офіс 520, ідентифікаційний код 42525629) грошові кошти: заборгованість - 1 122 240 (один мільйон сто двадцять дві тисячі двісті сорок) грн 00 коп., 3 % річних - 4371 (чотири тисячі триста сімдесят одна) грн 49 коп. та витрати зі сплати судового збору - 16 899 (шістнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 18 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 24.12.2020.

Суддя І.В. Алєєва