ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2229/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

за участю представників:

від позивача - Данілов К.О., Палій Р.М., довіреність

від відповідача - Кислий А.С, Бараш М.Я, довіреність

розглядаючи справу за позовом Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, 45, Київ 35, 03035) до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" (просп. Шевченка, 4-А, Одеса, Одеська область, 65044) про стягнення 431 199 450грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Антимонопольний комітет України звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС УКРАЇНА» штрафів на загальну суму у розмірі 131 382 650 гривень, пені на загальну суму у розмірі 431 199 450 гривень та зобов`язання виконати Рішення № 551-р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Антимонопольний комітет України (надалі - Позивач, Комітет), розглянувши матеріали справи № 126-26.13/28-16 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС Україна» (надалі - Відповідач, ТОВ «ТЕДІС Україна»), прийняв Рішення від 16 грудня 2016 року № 551-р (надалі Рішення № 551-р), відповідно до якого:

- Визнав, що з 2013 року по вересень 2015 року (включно) ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку дистрибуції сигарет відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

- Визнав, що ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

- Визнав, що ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 5 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

- За порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, наклав на ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» штраф у розмірі 429 306 740 гривень.

- За порушення, зазначене в пункті 3 резолютивної частини цього рішення, наклав на ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» штраф у розмірі 1 892 710 гривень.

- Зобов`язав ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» у двомісячний строк з дати отримання рішення усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (в тому числі розробити та застосовувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет).

- Зобов`язав ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» щомісячно протягом трьох років з дати отримання рішення направляти на електронну адресу Антимонопольного комітету України інформацію у форматі EXCEL (за формою, що є додатком 2 до цього рішення) стосовно 10 (десяти) найбільших за обсягами реалізації артикулів, ціни закупівлі та реалізації сигарет, встановлені: у власній роздрібній мережі, для суб`єктів господарювання, що мають ліцензії на право оптової торгівлі тютюновими виробами, для суб`єктів господарювання, що мають ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

- Зобов`язав ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» у двомісячний строк з дати отримання рішення усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення обмежень замовлених покупцями обсягів сигарет, та умов, що їм сприяють.

У своєму позові від 28.09.2018 року Позивач зазначив, що на дату звернення до суду Відповідач не сплатив штраф у розмірі 131 382 650 гривень та не виконав пункти 6, 7 та 8 Рішення № 551-р, у зв`язку з цим, Позивачем було нараховано до стягнення з Відповідача пеню у розмірі 431 199 450 гривень в порядку статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

У жовтні 2018 року від Позивача надійшло уточнення позовних вимог, відповідно до яких, Комітет врахував лист від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 16.10.2018 №06-08/1371-6930 про розмір коштів зарахованих до загального фонду Державного бюджету України від ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» на виконання Рішення № 551-р, у зв`язку з чим просить стягнути з Відповідача штраф у розмірі 131 199 450 гривень, пеню у розмірі 431 199 450 гривень та зобов`язати Відповідача виконати пункти 6, 7 та 8 резолютивної частини Рішення № 551-р.

Ухвалою від 15.11.2018 було задоволено клопотання ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» і провадження у справі №916/2229/18 було зупинене до набрання законної сили рішенням у справі №910/3047/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 року у спарві №910/3047/17 було закрито апеляційне провадження з розгляду апеляційних скарг Мегаполіс Юкрейн Інвестмент Лімітед, Лідертано Холдінгс ЛТД та Ебромар Індастріз Лімітед на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2018 у справі № 910/3047/17. Зазначені судові рішення і постанова набрали законної сили.

Ухвалою від 28.09.2020 року у зв`язку із надходженням інформації про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2018 у справі № 910/3047/17 набрали законної сили було відновлено провадження у справі №916/2229/18.

23 вересня 2020 року від Позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої, Комітет отримав від Відповідача платіжне доручення від 11.09.2020 №1266 про сплату залишку суми штрафу у розмірі 131 199 450 гривень на виконання Рішення № 551-р, у зв`язку з чим, Позивач відмовився від позовної вимоги про стягнення з Відповідача штрафу у розмірі 131 199 450 гривень у зв`язку з його сплатою, та просить суд:

- стягнути з Відповідача пеню у розмірі 431 199 450 гривень;

- зобов`язати Відповідача виконати пункт 6 резолютивної частини Рішення №551-р, а саме: усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (в тому числі розробити та застосовувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет);

- зобов`язати Відповідача виконати пункт 7 резолютивної частини Рішення №551-р, а саме: щомісячно протягом трьох років з дати отримання рішення направляти на електронну адресу Антимонопольного комітету України інформацію у форматі EXCEL (за формою, що є додатком 2 до цього рішення) стосовно 10 (десяти) найбільших за обсягами реалізації артикулів, ціни закупівлі та реалізації сигарет, встановлені: у власній роздрібній мережі, для суб`єктів господарювання, що мають ліцензії на право оптової торгівлі тютюновими виробами, для суб`єктів господарювання, що мають ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами;

- зобов`язати Відповідача виконати пункт 8 резолютивної частини Рішення №551-р, а саме: усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення обмежень замовлених покупцями обсягів сигарет, та умов, що їм сприяють.

У судовому засіданні 15.12.2020 року, представник Антимонопольного комітету України підтвердив ствердження відповідача, щодо добровільного виконання у повному обсязі вищезазначених зобов`язань тому ухвалою господарського суду Одеської області від 15.12.2020 провадження у справі №916/2229/18 в частині позовних вимог Позивача про зобов`язання Відповідача виконати пункт 6 резолютивної частини Рішення №551-р, а саме: усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (в тому числі розробити та застосовувати прозорий та економічно обґрунтований механізм ціноутворення при здійсненні дистрибуції та реалізації сигарет); зобов`язання Відповідача виконати пункт 7 резолютивної частини Рішення №551-р, а саме: щомісячно протягом трьох років з дати отримання рішення направляти на електронну адресу Антимонопольного комітету України інформацію у форматі EXCEL (за формою, що є додатком 2 до цього рішення) стосовно 10 (десяти) найбільших за обсягами реалізації артикулів, ціни закупівлі та реалізації сигарет, встановлені: у власній роздрібній мережі, для суб`єктів господарювання, що мають ліцензії на право оптової торгівлі тютюновими виробами, для суб`єктів господарювання, що мають ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами; зобов`язання Відповідача виконати пункт 8 резолютивної частини Рішення №551-р, а саме: усунути причини виникнення й припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення обмежень замовлених покупцями обсягів сигарет, та умов, що їм сприяють, - закрито у зв`язку із встановленням судом факту повного виконання відповідачем вимог Антимонопольного комітету України про зобов`язання виконати пункти 6, 7. 8 резолютивної частини Рішення №551-р.

У зв`язку з цим, подальший розгляд справи відбувався в частині майнової вимоги Комітету до ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» про стягнення пені у розмірі 431 199 450 гривень.

В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що згідно з Рішенням № 551-р Відповідач вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції». За зазначене порушення на Відповідача накладено штраф у розмірі 429 306 740 гривень.

Також згідно з Рішенням № 551-р Відповідач вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 5 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції». За зазначене порушення на Відповідача накладено штраф у розмірі 1 892 710 гривень.

Позивач вказує, що копія Рішення № 551-р була надіслана на адресу Відповідача із супровідним листом Комітету від 29.12.2016 №126-26.13/03-14008 та було отримане Відповідачем 10.01.2017, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №003. Отже з урахуванням частини 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» штрафи, накладені Рішенням № 551-р, мали бути сплачені Відповідачем 10.03.2017.

Позивач зазначає, що Відповідач не погодився з Рішенням № 551-р та оскаржив його до господарського суду міста Києва. За результатом розгляду справи місцевим господарським судом було ухвалено рішення у справі №910/3047/17 від 31.05.2017, яким в позові ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його до Київського апеляційного господарського суду, який 09.02.2018 апеляційну скаргу ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» залишив без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін.

За результатами перегляду Верховним Судом судових рішення господарського суду першої та постанови апеляційної інстанцій у справі № 910/3047/17, касаційна скарга ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» була задоволена частково, - змінено резолютивну частину попередніх судових рішень та викладено її в наступній редакції а саме: «Позов задовольнити частково. Рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 зі справи № 551-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" визнати недійсним у частині таких слів, вміщених у пункті 6 цього рішення: "що має базуватися на аналізі співвідношення прибутковості та витрат за кожним напрямом діяльності, виокремлюючи, зокрема реалізацію кінцевим споживачам та реалізацію на умовах самостійного вивозу"».

Окрім того, як зазначає Позивач, Відповідач оскаржив Рішення № 551-р до господарського суду міста Києва, який своєю Ухвалою від 16.02.2018 року відкрив провадження у справі №910/1676/18 у зв`язку з надходженням позову про визнання недійсним та скасування рішення АМКУ від 16.12.2016 № 551-р. провадження у цій справі тривало до 07.05.2018, коли господарський суд закрив це провадження у справі №910/1676/18 з тих підстав, що вже вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Позивач зазначає, що Рішення № 551-р є чинним та, в силу приписів Закону України «Про захист економічної конкуренції», підлягає обов`язковому виконанню.

Позивачем надано розрахунок розміру пені 431 199 450 гривень, який обчислений за періоди: з 01.06.2017 по 15.06.2017 включно; з 10.02.2018 по 15.02.2018 включно; з 20.06.2018 по 25.09.2018 включно, що складає 119 днів прострочення сплати штрафу згідно з Рішенням № 551-р, виходячи з повної суми штрафу у 431 199 450 гривень як бази для розрахунку пені.

Зі свого боку Відповідач заперечує стосовно того, що прострочення сплати штрафу склало 119 днів прострочення та зазначає, що Позивачем не враховано всього періоду оскарження Рішення №551-р в судовому порядку, а також не враховано всього періоду перегляду судових рішень Північним апеляційним господарським судом за скаргами про визнання недійсним та скасування рішення АМКУ від 16.12.2016 № 551-р.

Крім того, Відповідач зазначає, що позивач не скористався своїми повноваженнями передбаченими частиною 3 статті Закону України «Про захист економічної конкуренції» щодо недопущення зупинення виконання рішення №551-р у зв`язку із здійсненням судового розгляду господарським судом за позовом про визнання недійсним та скасування рішення АМКУ від 16.12.2016 № 551-р і обмежив право ТОВ «ТЕДІС Україна» на виконання згаданого рішення Комітету в добровільному порядку в строки встановлені для цього АМКУ і законом.

Також Відповідач зазначає, що Позивач безпідставно нарахував пеню на повну суму накладеного Комітетом штрафу без врахування часткової сплати штрафу на суму 300 000 000 гривень, яку Відповідач сплатив в добровільному порядку 26.04.2017 згідно з платіжним дорученням №158, 13.05.2017 згідно з платіжними дорученнями №4726 та 01.06.2017 згідно з платіжним дорученням №977.

Враховуючи вищезазначене, Відповідач позовні вимоги та доводи Позивача не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими, а визначений Комітетом розмір пені таким, що нарахований з порушенням статей 56 та 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Під час розгляду справи, представники Позивача та представники Відповідача підтримали доводи, викладені у позові, у відзиві, у відповіді на відзив, у запереченнях щодо відповіді на відзив та письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.

Підставою для заявлення майнової вимоги Позивача стало виконання Відповідачем Рішення № 551-р не в повному обсязі та нарахування Позивачем пені за допущене прострочення сплати штрафу, накладеного Рішенням №551-р.

Судом встановлено, що за результатами розгляду справи № 126-26.13/28-16 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА», Позивачем було прийняте Рішення №551- р від 16.12.2016 року, відповідно до якого:

- Відповідач вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

За зазначене порушення на Відповідача накладено штраф у розмірі 429 306 740 гривень.

- Відповідач вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 5 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

За зазначене порушення на Відповідача накладено штраф у розмірі 1 892 710 гривень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи копія Рішення № 551-р була надіслана на адресу Відповідача із супровідним листом Комітету від 29.12.2016 №126-26.13/03-14008 та була отримана Відповідачем 10.01.2017.

Вказані обставини Позивачем та Відповідачем не заперечуються.

Згідно з частиною першою статі 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів АМКУ повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до частини 4 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу АМКУ, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Судом встановлено, що Рішення №551-р було оскаржено Відповідачем до господарського суду міста Києва в межах встановленого законодавством про захист економічної конкуренції двомісячного строку, який спливав 10.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 порушено провадження у справі №910/3047/17 за позовом Товариства до АМКУ про визнання недійсним та скасування Рішення №551-р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 було відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства до АМКУ у справі №910/3047/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2017 відкрито провадження у справі №910/3047/17 за позовом Товариства до АМКУ про визнання недійсним та скасування Рішення №551-р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 було відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства до АМКУ у справі №910/3047/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства на Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/3047/17.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2018 у справі №910/3047/17 апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення, а Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/3047/17 без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 02.04.2018 у справі №910/3047/17 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства на Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2018 та Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/3047/17.

Постановою Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/3047/17 касаційну скаргу Товариства на Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2018 та Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/3047/17 задоволено частково, змінено та викладено у новій редакції резолютивну частину вказаних судових рішень, а саме:

«Позов задовольнити частково. Рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 зі справи № 551-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" визнати недійсним у частині таких слів, вміщених у пункті 6 цього рішення: "що має базуватися на аналізі співвідношення прибутковості та витрат за кожним напрямом діяльності, виокремлюючи, зокрема реалізацію кінцевим споживачам та реалізацію на умовах самостійного вивозу».

14.02.2018 року ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» повторно звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним Рішення №551-р. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2018 за цим позовом було відкрито провадження у справі № 910/1676/18 про визнання недійсним Рішення №551-р. Це провадження Господарського суду міста Києва тривало до 07.05.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 відкрито провадження у справі № 910/8699/18 за позовом компанії Лідертано Холдінгс ЛТД до АМКУ про визнання недійсним Рішення №551-р. Відповідно до згаданої Ухвали справа № 910/8699/17 розглядалася за правилами загального позовного провадження, і компанія Лідертано Холдінгс ЛТД була визнана позивачем, а ТОВ «ТЕДІС Україна» третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Розгляд позову компанії Лідертано Холдінгс ЛТД до АМКУ про визнання недійсним Рішення №551-р в Господарському суді міста Києва тривав до 25.06.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду міста Києва від 12.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою згаданої компанії Мегаполіс Юкрейн Інвестмент Лімітед на Постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2018 та Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/3047/17 за позовом ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» до АМКУ про визнання недійсним Рішення №551-р. компанія Мегаполіс Юкрейн Інвестмент Лімітед була визнана судом учасником апеляційного провадження.

Розгляд апеляційного провадження за апеляційною скаргою компанії Мегаполіс Юкрейн Інвестмент Лімітед на Постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2018 та Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/3047/17 за позовом ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення №551-р тривало до 10.09.2020.

Відповідно до частини 1 статті 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Згідно з частиною 1 статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, які відповідно до статті 4 цього Кодексу мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, компанії Лідертано Холдінгс ЛТД і компанія Мегаполіс Юкрейн Інвестмент Лімітед, за чиїми позовом та апеляційною скаргою судами були розпочаті відповідні позовне та апеляційне провадження про визнання недійсним рішення №551-р, є сторонами у цих справах позовного провадження. А відповідні ухвали судів про їх відкриття відповідають вимогам частини 5 статті 56 та частини 4 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» стосовно зупинки виконання рішення №551-р та зупинки нарахування пені на час здійснення відповідного судового розгляду чи перегляду.

Враховуючи викладене, матеріалами справи підтверджується, що в період з 01.03.2017 по 10.09.2020 господарськими судами здійснювався розгляд справ про визнання недійсним Рішення №551-р та перегляд відповідного рішення (постанови), прийнятих у справі про визнання згаданого рішення Комітету недійсним, які неодноразово зупиняли виконання рішення №551-р та нарахування пені на час таких судових проваджень.

Таким чином, з урахуванням приписів частини 4 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», виконання Рішення № 551-р зупинялося судами як під час періоду, коли ТОВ ТЕДІС Україна мало право виконувати його в добровільному порядку, так і під час періоду, коли Товариству почали загрожувати додаткові санкції пеня за прострочення сплати штрафу та нові санкції, накладені АМКУ за невиконання рішення 551-р чи його виконання в неповному обсязі.

Зупинення у виконанні рішення №551-р, передбачені законом, не можуть бути підставою ні для скорочення термінів використання ТОВ ТЕДІС Україна свого права на виконання згаданого рішення Комітету в добровільному порядку, ні для накладення на Товариство додаткових санкцій за його невиконання в цей період.

Підстави та порядок нарахування пені за несплату штрафу згідно з рішеннями органів Антимонопольного комітету України визначені статтею 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його в добровільному порядку у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

З урахуванням вищевикладеного, строк для оплати Відповідачем штрафу згідно з Рішенням №551-р в добровільному порядку припадав на 10.03.2017, однак останній скористався своїм правом на оскарження зазначеного рішення у судовому порядку відповідно до частини 1 статі 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», в наслідок чого, згідно з частиною 4 згаданої статті Закону, виконання в добровільному порядку було зупинене.

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу АМКУ про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Відповідно до п.20.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №15 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» (надалі «Постанова Пленуму ВГСУ №15»)

«Абзацами третім - п`ятим частини п`ятої зазначеної статті Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Отже, законодавство про захист економічної конкуренції прямо передбачає зупинення виконання рішення органів АМКУ, як підчас їх виконання в добровільному порядку, так і підчас виконання під додатковим примусом,зокрема у вигляді нарахування пені, на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення АМКУ та/або відповідного рішення (постанови) господарського суду.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги висновки Постанови Пленуму ВГСУ №15, для правомірного визначення періоду нарахування пені в порядку статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» з загального періоду оскарження Рішення № 551-р та перегляду відповідних судових рішень чи постанов (період з 01.03.2017 по 10.09.2020), Позивач повинен був виключити проміжок часу, протягом якого Товариство мало право на виконання в добровільному порядку, а також проміжок часу протягом якого господарськими не здійснювався безпосередній розгляд чи перегляд судових справ стосовно визнання рішення №551-р недійсним.

При цьому АМКУ не навів законних підстав, які б дозволяли йому стверджувати, що 11.03.2017 року у ТОВ Тедіс Україна зникло право на сплату в добровільному порядку штрафів, передбачених згаданими пунктами 4-6 та 8 рішення 551-р, оскільки 01.03.2017 виконання рішення 551-р було зупинене за Законом (ч.4 ст. 60) у зв`язку з відкриттям судом провадження у справі №910/3047/17 про скасування рішення 551-р.

Зупинення виконання рішення №551-р в цьому випадку означає зупинення дії зобов`язань, що в ньому передбачені, в тому числі і в частині сплати штрафів. Ця зупинка судом тривала до 01.06.2017 року. В результаті, станом на 01.06.2017 року, до закінчення двомісячного терміну сплати штрафу в добровільному порядку, передбаченому Законом залишалося 10 днів, які Тедіс Україна був в праві використати на свій розсуд.

Таким проміжком часу прострочення ТОВ ТЕДІС Україна сплати штрафу в добровільному порядку, протягом і на який має нараховуватися пеня є наступні періоди: з 11.06.2017 по 15.06 2017 року або проміжок у 5 днів; з 20.06.2018 по 05.07.2018 або проміжок у 16 днів.

Таким чином, з 01.03.2017 (початок розгляду господарським судом справи про визнання недійсним Рішення №551-р) по 10.09.2020 (закінчення перегляду господарським судом рішення (постанови) у справі про оскарження Рішення №551-р) кількість днів, в які відбулось просрочення сплати штрафу в добровільному порядку становив 21 день (5 + 16).

За таких обставин, доводи Позивача про нарахування пені за 119 днів прострочення сплати штрафу згідно з Рішенням № 551-р є необґрунтованими, а наведений Позивачем розрахунок пені з використанням такого показника є неправомірним, оскільки включає в собі періоди, як сплати в добровільному порядку, на які пеня не нараховується, так і періоди протягом яких здійснювався розгляд господарським судом справи про визнання недійсним Рішення №551-р чи перегляд відповідного рішення (постанови) господарського суду, і на які пеня не нараховується.

З розрахунку пені, наведеного Позивачем, вбачається, що для її нарахування ним використано «повну суму» штрафу, накладеного Рішенням №551-р. Категорія «повна сума» відсутня в законодавстві про захист економічної конкуренції і її застосування жодним чином необґрунтовано АМКУ.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції"; "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України має повноваження звертатися до суду з позовами, заявами і скаргами у зв`язку із застосуванням законодавства про захист економічної конкуренції, а також із запитами щодо надання інформації про судові справи, що розглядаються цими судами відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, зокрема про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідальність за невиконання рішень органів Антимонопольного комітету України встановлена Законом України «Про захист економічної конкуренції». Зокрема, за невиконання рішення, попереднього рішення органів Антимонопольного комітету України або їх виконання не в повному обсязі, органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи (пункт 4 статті 50, частина 2 статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

За прострочення сплати штрафу Антимонопольним комітетом України стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу (частина 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Законодавство про захист економічної конкуренції не містить в собі окремого визначення пені, як виду відповідальності за прострочення сплати штрафу.

Однак, загальне визначення поняття пені визначено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, відповідно до якої пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 2 і 230 Господарського кодексу України передбачено застосування штрафних санкцій у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, а також застосування відповідно до статей 238 і 239 цього Кодексу адміністративно-господарські санкцій у вигляді адміністративно-господарського штрафу за порушення правил здійснення господарської діяльності.

При цьому, відповідно до статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу

Згідно з пунктом 7 розділу ІІІ Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Мінфіну від 07.04.2016 № 422 нарахування пені здійснюється після закінчення строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу. Під податковим боргом статтею 4.1.175 Податкового кодексу України розуміється сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Отже, пеня, як вид відповідальності за несвоєчасне виконання рішення органу Антимонопольного комітету України має нараховуватись на суму несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання (накладеного Комітетом штрафу).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в період з 26.04.2017 по 01.06.2017 Відповідачем був частково сплачений штраф на суму 300 000 000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 26.04.2017 №158 на суму 106 505 700,00 гривень, платіжними дорученнями від 13.05.2017 №4726 на суму 60 491 800,00 гривень та 132 819 300,00 гривень, платіжним дорученням №977 від 01.06.2017 на суму 183 200,00 гривень, а в подальшому 11.09.2020 Відповідач сплатив залишок суми штрафу у розмірі 131 199 450,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №1266 від 11.09.2020.

Враховуючи те, що відповідно до частини 4 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» оскарження Рішення № 551-р зупинило його виконання, а також враховуючи те, що відповідно до частини 5 стаття 56 названого Закону нарахування пені зупинилося на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу, суд погоджується з доводами Відповідача про те, що застосування Комітетом суми «повного штрафу» у розмірі 431 199 450,00 грн є неправомірним. Пеня у розмірі півтора відсотка повинна розраховуватись від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання (штрафу), розмір якої станом на перший день розрахунку (11.06.2017 року) складав 131 199 450,00 гривень.

При розгляді даної справи судом також враховано статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), яка гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Обов`язковою умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень. Можливість особи без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.

В даному контексті суд враховує позицію Відповідача про те, що той факт, що Відповідач скористався своїм правом на судових захист, звернувшись до суду з позовом про оскарження рішення Антимонопольного комітету України, не може мати наслідком накладення на Відповідача додаткової відповідальності у вигляді нарахування пені на повну суму штрафу без врахування часткової його сплати в період, коли виконання рішення Антимонопольного комітету України та нарахування пені було зупинене на підставі прямих приписів законодавства про захист економічної конкуренції.

В іншому випадку, застосування підходу, за якого особа що звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів, позбавляється гарантій зупинення нарахування додаткової відповідальності у вигляді пені, нівелювало б сутність принципу безперешкодного доступу до правосуддя та права на судовий захист.

Таким чином, суд дійшов висновку про неправомірне нарахування Позивачем пені за періоди: з 01.06.2017 по 10.06.2017 включно, з 10.02.2018 по 15.02.2018 включно та з 06.07.2018 по 25.09.2018 включно, протягом яких відбувався розгляд чи перегляд господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу, а також про неправомірне нарахування пені на повну суму штрафу згідно з Рішенням № 551-р 431 199 450,00 гривень без врахування часткової оплати з боку Відповідача 300 000 000 гривень, яку останній сплатив у період, протягом якого виконання рішення Комітету та нарахування пені були зупинені відповідно до статей 56 та 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

За таких обставин, за несвоєчасну сплату штрафу, накладеного Рішенням № 551-р, розмір правомірно визначеної пені складає складає 41 327 826,75 гривень із розрахунку (131 199 450 х 1,5 % х 21) / 100.

Аналіз норм законодавства, які регулюють Порядок оскарження рішень Антимонопольного комітету України в судовому порядку свідчить про їх розвиток в напрямку забезпечення прав суб`єктів на безперешкодне використання таких механізмів захисту своїх прав і законних інтересів.

Так, якщо відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про обмеження монополізму і недопущення недобросовісної конкуренції у підприємницькій діяльності» було визначено, що «Подання заяви (до суду) не зупиняє виконання рішень на час розгляду справи в суді чи арбітражному суді, якщо судом чи арбітражним судом не винесено рішення про припинення дії вказаних актів», то вже в другому читанні до проекту Закону України №0950 було кардинально змінено роль господарських судів і наділено їх правом автоматичного зупинення оскаржуваних рішень органів АМКУ, якщо Комітет не вжив додаткових заходів проти такого зупинення. Зазначені зміни були схвалені при затвердженні Закону Верховною Радою України 11.01.2001 року.

Показово, що такі зміни в законодавчому полі, які на сьогодні закріплені в частині 3 статті 48 та частині 4 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», були здійснені за існування підходів стосовно обрахунку строків у законодавстві про захист економічної конкуренції, які на сьогодні закріплені в статті 62 згаданого Закону.

Відповідно до пункту b) частини 2 статті 255 Угоди про асоціацію України і ЄС, ратифікованої Верховною Радою України визначено, що «b) суд або інша незалежна судова установа, визначена законодавством цієї Сторони, встановлює або, на вимогу особи, переглядає будь-які такі санкції чи зобов`язання.»

Що ж до судової практики, яку наводить Позивач у якості обґрунтування своїх доводів про нарахування пені на повну суму штрафу, суд зазначає, що висновок Верховного Суду у справі №908/587/13-г щодо здійснення розрахунку пені без врахування часткової сплати штрафу, був наведений судом виходячи з конкретних обставин справи, що розглядалася. Обставини справи №908/587/13-г суттєво відрізняються від обставин цієї справи. Зокрема, у справі №908/587/13-г особа, на яку був накладений штраф Комітетом не оскаржувала відповідне рішення до суду в порядку статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а отже приписи згаданої статті та статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» щодо зупинення виконання рішення Комітету та зупинення нарахування пені не застосовувались до спірних правовідносин. А отже боржник по вищезгаданій справі зобов`язаний був сплатити штраф протягом двох місяців з дня отримання відповідного рішення АМКУ. Перші ж оплати штрафу у наведеній вище справі боржник здійснив вже після спливу цього терміну. Тобто у цьому випадку сума несплаченого штрафу дійсно відповідала усій сумі штрафу.

Враховуючи те, що обставини справи №908/587/13-г не відображають і не є тотожними обставинам даної справи, оскільки Відповідач вже 01.03.2017 (до спливу двомісячного строку для сплати штрафу) оскаржив Рішення № 551-р до господарського суду міста Києва в порядку статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», висновки Верховного Суду у справі №908/587/13-г не можуть бути застосовані при розгляді цієї справи.

Так само і не відображають обставини цієї судова практика, наведена Позивачем у інших своїх заявах по суті.

Натомість суд погоджується з висновками Верховного Суду у справі №914/3050/14, де суд дійшов до висновку щодо необхідності брати до уваги часткову сплату штрафу при нарахуванні пені в порядку статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зазначивши: «Проте, задовольняючи позов Відділення в частині стягнення нарахованої суми пені у розмірі 49 500,00 грн. за прострочення сплати штрафу, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що Відділенням нараховано пеню від суми штрафу, який визначений у Рішенні АМК, без урахуванням того, що штраф частково сплачений».

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Антимонопольного комітету України до відповідача підлягають задоволенню частково.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача пропорційно задоволенню позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст. ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Антимонопольного комітету України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" (просп. Шевченка, 4-А, Одеса, Одеська область, 65044, ) в дохід загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом`янському районі міста Києва (, Банк одержувача-Казначейство України (ЕАП), рахунок (IBAN) UA6026010, код класифікації доходів - 21081100, пеню у розмірі 41 327 826,75грн. (сорок один мільйон триста двадцять сім тисяч вісімсот двадцять шість грн. 75 коп.).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" (просп. Шевченка, 4-А, Одеса, Одеська область, 65044, ) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, ) 619 917,40 грн. (шістсот дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімнадцять грн. 40коп. ) судового збору.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Накази видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повний текст складено 28 грудня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов