ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2020 р. Справа№ 910/16067/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

За участю секретаря судового засідання Яценко І.В.

представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 25.11.2020

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020

у справі № 910/16067/19 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс»

до 1. Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця

2. Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»

про стягнення 1 833 986,20 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (далі - відповідач 1) та Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (далі - відповідача 2) про стягнення 1 833 986,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 1 було укладено Договір про надання послуг №00622/ЦТЛ-2018 від 07.08.2018, за умовами якого відповідач 1 здійснює перевезення вантажів, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах інших залізниць інших держав та/або вагонах позивача і проведення розрахунків за ці послуги.

Короткий зміст оскаржуваних рішень місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/16067/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс» 626 450,00 грн упущеної вигоди, 1 183 014,22 грн матеріальних збитків, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 27 141,96 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі №910/16067/19 стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс» 180 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/16067/19 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, в апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі № 910/16067/19 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі №910/16067/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/16067/19, призначено справу до розгляду на 03.11.2020.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. з 03.11.2020 по 11.11.2020 на лікарняному, розгляд справи 03.11.2020 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 розгляд справи №910/16067/19 призначено на 25.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» про зупинення провадження у справі № 910/16067/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/11655/19.

Позиції учасників справи

Представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/16067/19 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» у судове засідання не прибув, у відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

07.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс» та Акціонерним товариством «Українська залізниця» було укладено Договір про надання послуг №00622/ЦТЛ-2018 від 07.08.2018, за умовами якого Акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснює перевезення вантажів, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах інших залізниць інших держав та/або вагонах позивача і проведення розрахунків за ці послуги.

27.03.2019 на підставі залізничної накладної №32747883 Акціонерне товариство «Українська залізниця» прийняло до перевезення вантажні вагони №58781436, №58782913, №58783143, №59581637, №59581652, №59581900, №59581827 та №58783200, із вантажем: щебінь гранітний не поіменований в алфавіті.

Згідно із вказаною залізничною накладною відправником зазначено ТОВ «Омелянівський кар`єр», вантажоодержувачем зазначено АТ «ЗЗБК ім. Ковальської».

Зазначені залізничні вагони, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс», були прийняті відповідачем 1 без жодних зауважень щодо технічного стану вагонів та придатності їх до перевезення вантажів.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.03.2019 о 22 год. 35 хв. при подаванні передавального составу у кількості 50 завантажених вагонів зі станції Київ-Деміївський регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на станцію Заводська Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», локомотивом №2М62У №0279, стався схід 7 завантажених вагонів (з 10 по 16 по ходу руху составу), зокрема №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913, на 3-й колії станції Заводська на під`їзній колії станції Київ-Деміївський філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» у поїзді №3605.

Згідно з Актом службового розслідування катастрофи (аварії) серйозного інциденту, затвердженим в.о. Голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» від 29.03.2019 вказана транспортна подія сталася з причин витискання вагонів, внаслідок:

- порушення режиму ведення передавального состава;

- неплавного гальмування передавального составу, який рухався зі спуску 23%;

- можливого застосування прямодіючого локомотивного гальма;

- недоліків гальмівної системи (вбачається порушення вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та порушення Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015 при включенні та випробуванні автогальм під час формування передавального состава на приймально-відправній колії ст. Київ-Деміївський та при зміні напрямку руху);

- перевищення допустимої ваги передавального состава (норма 3700 тон, а фактично 4466 тон, що є порушенням вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та вимог Інструкції про порядок обслуговування та організації руху на під`їзних коліях Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ»);

- перевищення допустимої швидкості (допустима 15 км/год., за даними Довідки розшифрування швидкостемірної стрічки, наданої ВП Локомотивне депо Дарниця, фактична швидкість 19 км/год., що є порушенням вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та вимог Інструкції про порядок обслуговування та організації та руху на під`їзних коліях Київ-Московської філії ПрАТ Київ-Дніпровське МППЗТ);

- можлива наявність підштовхуючого локомотива ЧМЕЗ, який був головним під час відправлення состава з приймально-відправної колії ст. Київ-Деміївський.

З урахуванням наведених обставин, внаслідок незабезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом, позивач звернувся з позовом до відповідачів про відшкодування позивачу суми збитків, понесених останнім у результаті пошкодження вагонів у розмірі 1 183 014,22 грн, а також упущеної вигоди в сумі 650 971,98 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 908 Цивільного кодексу України встановлено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з п. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Пунктом 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Матеріали справи свідчать, що Акціонерним товариством «Українська залізниця» здійснювалось перевезення вантажних вагонів, право власності на які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс», а саме: №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913.

Відповідно до п. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Згідно з п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Згідно з п. 9.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України №411 від 20.12.1996, рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці, і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування. Запобігання появі несправностей і забезпечення встановлених строків служби рухомого складу має бути головним у роботі осіб, відповідальних за його технічне обслуговування і ремонт.

Пунктом 10.3 Правил технічної експлуатації залізниць України встановлено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, включаючи спеціальний рухомий склад з тріщиною в будь-якій частині осі колісної пари чи тріщиною в ободі, диску і ступиці колеса, за наявності гострокінцевого накату на ділянці сполучення підрізаної частини гребеня колісної пари з його вершиною, а також при таких зношеннях і пошкодженнях колісних пар, які порушують нормальну взаємодію колії та рухомого складу

У пункті 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України визначено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Із матеріалів справи вбачається, що 27.03.2019 на підставі залізничної накладної №32747883 Акціонерне товариство «Українська залізниця» прийняло до перевезення вантажні вагони №58781436, №58782913, №58783143, №59581637, №59581652, №59581900, №59581827 та №58783200, із вантажем: щебінь гранітний не поіменований в алфавіті.

Прийняття вказаних вагонів до перевезення свідчить, що Залізницею було проведено відповідний огляд технічного стану вагонів та встановлено відсутність зауважень щодо технічного стану вагонів та придатності їх до перевезення вантажів.

Як свідчать матеріали справи, 28.03.2019 о 22 год. 35 хв. при подаванні передавального составу у кількості 50 завантажених вагонів зі станції Київ-Деміївський регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на станцію Заводська Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», локомотивом №2М62У №0279, стався схід 7 завантажених вагонів (з 10 по 16 по ходу руху составу), зокрема №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913, на 3-й колії станції Заводська на під`їзній колії станції Київ-Деміївський філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» у поїзді №3605.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Відповідно до п. 19 Правил користування вагонами і контейнерами, підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 N 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за N 567/6855.

Пунктом 20 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач-1 Листом №802 від 09.04.2019 повідомив позивача про те, що вагони №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913 переведені до «неробочого» парку 01.04.2019 по причині їх сходу з рейок у складі поїзда №3605, що стався на під`їзній колії Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», яка примикає до станції Київ-Деміївський, в добу 28.03.2019, причини та винуватці сходу вагонів встановлюються.

При цьому матеріали справи свідчать, що позивач неодноразово звертався до відповідачів із вимогами щодо оформлення Актів ВУ25 на пошкоджені вагони, утім відповідачами так і не було надано позивачу Ати про пошкодження вагонів ВУ25.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 16.04.2019 між позивачем та Львівською філією Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка Лазаряна було укладено Договір №43.56.19.19 на проведення експертного дослідження технічного стану вагонів №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913.

Згідно з Висновком експерта №1/19 від 27.06.2019 технічного стану вагонів №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913, останні безпосередньо перед сходом з рейок перебували в працездатному стані, при якому експлуатація даних вагонів не була заборонена, що відповідало вимогам Статуту, Правил та Інструкції.

Крім того, у вказаному Висновку зазначено, що вагони №59581637, №58783143 та №58782913 перебувають у граничному стані, за яким подальша їх експлуатація неприпустима чи недоцільна, вагони №58781436 та №59581652 перебувають у несправному стані.

У вказаному Висновку експерт дійшов висновку, що технічний стан пошкоджених внаслідок транспортної події вагонів у даному випадку не міг мати і не мав впливу на схід вагонів з рейок.

Крім того, згідно з Висновком експертів №2/19 від 27.06.2019 Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка Лазаряна по випадку сходу з рейок поїзда №3605 на станції Заводська Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», формування поїзда №3605 не відповідало вимогам Інструкції в частині перевищення максимально допустимої ваги составу на 766 т; дії працівників господарства перевезень, відповідальних за формування поїзда не відповідали вимогам Інструкції, що проявилось у формуванні передавального составу з вагою, яка перевищувала вагову норму на 766 т; дії членів локомотивної бригади поїзда №3605 у процесі його ведення не відповідали вимогам Правил та Інструкції у частині дотримання встановленої швидкості при проходженні стрілочного переводу №17 та в частині дотримання порядку управління гальмами; безпосередньою технічною причиною сходу з рейок поїзда №3605 стало розпирання рейкової колії третьою колісною парою вагона №9364294; першопричиною, яка призвела до сходу з рейок стала невідповідність дій машиніста передавального составу (поїзда) №3605 вимогам Правил та Інструкції у частині дотримання встановленої швидкості при проходженні стрілочного переходу.

Колегія суддів вважає правомірним врахування судом першої інстанції зазначених висновків експертів, як таких, що складені у відповідності до вимог чинного законодавства та можуть входити до доказової бази у даній справі.

Як підтверджується матеріалами справи, всупереч чинному законодавству відповідач-1 не забезпечив схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями, внаслідок чого було завдано збитків майну позивача.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

З метою визначення матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок сходу з рейок вагонів №59581637, №58783143, №58781436, №59581652, №58782913 у поїзді №3605 на станції Заводська Київ-Московської філії ПрАТ «Київ-дніпровське МППЗТ», на замовлення позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Максіма Капітал» було складено Звіт про оцінку вартості майна. Дата оцінки - 16.09.2019, дата завершення складання звіту - 01.10.2019.

У вказаному Звіті, зазначено, що внаслідок сходження з рейок вказаних вище вагонів позивача, останньому завдано збитків на суму 1 183 014,22 грн, а також 650 971,98 грн упущеної вигоди.

Як вірно вказано судом першої інстанції, зазначені позивачем до відшкодування збитки відповідають визначеним п.22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, видам витрат, з яких складається сума збитків за пошкодження вагонів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, згідно з якою кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Згідно з положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

У розумінні наведених норм права, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Частинами 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

У п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 № 01-8/91 зазначено, що порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до абз. 1 п. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Згідно з пп. «в» ч. 1 п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до п. 2 п. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

З урахуванням наведеного, оскільки під час сходження з рейок належних позивачу вагонів, їх перевезення здійснювалось саме локомотивом Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» 2М62У №0279, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправних дій відповідача-1, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем-1 не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини останнього.

Щодо розміру завданих збитків та упущеної вигоди, визначених експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіма Капітал» у наданому позивачем Звіті про оцінку вартості майна, колегія суддів враховує наступне.

Частинами 1, 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ч. 3 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Дослідивши наданий позивачем Звіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіма Капітал» про оцінку вартості майна, та здійснивши оцінку наданим експерту доказам, колегія суддів погоджується з висновками наведеними у звіті, що стосуються суми завданого позивачу матеріального збитку внаслідок розглядуваної транспортної пригоди яка становить 1 183 014,22 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками, наведеними у звіті щодо розрахованої суми упущеної вигоди в розмірі 650 971,98 грн. з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при розрахунку суми упущеної вигоди оцінювачем на всю суму упущеної вигоди по 5 пошкодженим вагонам нараховано безризикову ставку, однак ані норми Цивільного кодексу України, ані норми Господарського кодексу України не містять положень щодо можливості та порядку нарахування безризикової ставки, а відтак упущену вигоду слід нараховувати виходячи з чистих збитків.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що упущена вигода за визначений позивачем період з 29.03.2019 по 31.03.2019 на 5 вагонів, з розрахунку вартості орендної плати за одну добу в розмірі 850 грн, становить 12 750 грн.

Застосовуючи аналогічний підхід до розрахунку упущеної вигоди по 5 вагонам за період з 01.04.2019 по 31.07.2019, із розрахунку вартості орендної плати за одну добу в розмірі 950 грн, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що розмір упущеної вигоди становить 584 250,00 грн.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, за 1 вагон позивачем здійснено донарахування упущеної вигоди включно до 14.09.2019, проте суд першої інстанції вірно зазначив, що з оглядну на строк дії Договору оренди №18/10-МТС від 18.10.2018, який закінчився 31.08.2019, у зв`язку з чим суд першої інстанції, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів пролонгації зазначеного договору, правомірно визнав безпідставним нарахування орендної плати у позадоговірний період.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції, що розмір упущеної вигоди за 1 вагон включно до 31.08.2019 становить 29 450,00 грн.

З огляду на встановлені обставини, оскільки при перевезенні належних позивачу вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), внаслідок чого позивачем були понесені збитки в розмірі 1 183 014,22 грн та недоотримано доходу в сумі 626 450,00 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що покладення відповідальності на відповідача-1 за заподіяні позивачу збитки є правомірним, а тому позовні вимоги позивача до відповідача-1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

В частині вимог позивача до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» колегія суддів враховує, що згідно з положеннями чинного законодавства збитки, завданні при перевезенні вантажів відшкодовуються перевізником, тому у даному спорі відповідальною особою за завдані позивачу збитки є перевізник - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця», у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог до відповдіача-2.

Щодо стягнення за додатковим судовим рішенням з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марторгсервіс» 180 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано Договір №96 від 11.11.2019 про надання захисту, правової допомоги та представництва інтересів, що укладений із Адвокатським об`єднанням «Міжнародна адвокатська компанія «ВІСКОН», Додаткову угоду №1 від 11.11.2019, акт приймання-передачі наданих послуг від 09.07.2020 на суму 184 000,00 грн, а також Рахунок-фактуру №1 від 09.07.2020 на суму 184 000,00 грн.

Частиною 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, колегія суддів вважає правомірним покладення судом першої інстанції на відповідача-1 витрат позивача з оплати професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 180 000 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 у справі №910/16067/19 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/16067/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.12.2020 у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк