ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 р. Справа № 917/1475/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши в спрощеному позовному провадженні матеріали

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01001, в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", 36000, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 33,

до Фізичної особи-підприємця Королецької Тетяни Анатоліївни, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

09.09.2020 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулося до суду з позовною заявою № 03-329 від 09.09.2020 року (вх. № 1616/20) до Фізичної особи - підприємця Королецької Тетяни Анатоліївни про стягнення заборгованості за договором оренди комерційної нерухомості № 09-895/17 від 01.09.2017 року, а саме: 18 236,41 грн. - сума основного боргу, 1 511,90 грн. - сума інфляційних нарахувань, 699,94 грн. - 3% річних від простроченої суми та 2 280,56 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.09.2020 р. суд залишив позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" без руху та встановив позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення даної ухвали.

21.09.2020 року на адресу господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" надійшла заява № 03-354 від 21.09.2020 р. (вх. № 10330) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.09.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Позивач свій позов обґрунтовує тим, що відповідач вносив орендну плату за користування майном з порушенням строку, визначеного договором оренди комерційної нерухомості № 09-895/19 від 01.09.2017 р., чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Поштове відправлення (ухвала суду від 25.09.2020 р.) не було вручено відповідачу та було повернуто до суду з відміткою у довідці відділення поштового зв`язку про невручення даного поштового відправлення 13.10.2020 року у зв`язку з - "інші причини,що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, ухвала суду від 25.09.2020 року направлялася за адресою, яка зазначена як у позовній заяві так і у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 73) .

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 25.09.2020 року є 13.10.2020 р.

Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

01.09.2017 року між Публічним акціонерного товариства «Укртелеком» в особі директора Полтавської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» Гаврильця Павла Миколайовича (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Королецькою Тетяною Анатоліївною (відповідач) було укладено договір оренди комерційної нерухомості № 09-895/17 (договір) (а.с. 16-23).

Відповідно до п. 1.1.1 вказаного договору позивач (орендодавець) передає, а відповідач (рендар) бере в строкове платне користування комерційну нерухомість (майно), розташоване в смт. Решетилівка у будинку № 2 по вул. Старокиївська, загальною площею 47,80 м2 та площі загального користування, які розраховуються виходячи з 7 % коефіцієнта загальних площ та становить 3,35 м2. Загальна площа приміщення, що передається орендарю, складає 51,15 м2 комерційних приміщень для розміщення магазину одягу.

Згідно з п. 2.1. договору передача орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками Сторін Акту приймання-передачі майна (додаток № 1) до цього договору.

У відповідності до вищевказаного положення договору 01.09.2017 року сторонами підписано Акт приймання-передачі майна, зазначеного у п. 1.1.1 договору оренди № 09-895/17 від 01.09.2017 р. (а.с. 24).

Вказаний договір набирає чинності після підписання його Сторонами і діє до 31.08.2018 року включно та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п. 12.1 договору).

Також відповідно до п. 2.3 договору № 09-895/17 від 01.09.2017 р. Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю майно, разом з отриманими при належностями, обладнанням, інвентарем, а також з усіма поліпшеннями, які неможливо неможливо відокремити від майна, в належному стані, з урахуванням природного зносу, не пізніше останнього дня строку дії договору. При цьому, Сторони підписують Акт приймання-передачі майна.

За відповідним Актом передачі-приймання майна від 30.06.2020 р. (а.с. 64) майно, оренда якого є предметом договору № 09-895/17 від 01.09.2017 р., було повернуто Орендодавцю.

За домовленістю сторін, що зазначена в п. 3.1. договору, орендна плата складається з плати за приміщення та плати за послуги з утримання комерційної нерухомості.

Пунктом 3.2 договору також передбачено, що, починаючи з 01 березня 2018 року орендна ставка за оренду комерційної нерухомості автоматично збільшується на 10 % (десять відсотків) від ставок Орендної плати, що діяли за попередній рік оренди. При цьому Сторони погодилися, що така зміна ставок Орендної плати відбуватиметься без укладення будь-яких змін та доповнень до цього Договору.

Пунктами 3.6. та 3.9. вказаного Договору Орендар (Відповідач) зобов`язувався сплачувати орендну плату (з урахуванням вартості відшкодування витрат електроенергії) на поточний банківський рахунок Орендодавця (Позивача) до 20 числа розрахункового місяця.

Пунктом 3.10 Договору встановлено, що у разі неотримання рахунків та інших первинних документів до 20 числа місяця, що настає після розрахункового періоду Орендар повинен звернутися до Орендодавця для отримання інформації про належну до сплати суму. Неотримання рахунків не є підставою для несплати щомісячних платежів.

Відповідно до пункту 6.1.3. Договору Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені вказаним Договором.

За даними позивача відповідач розрахунки за договором оренди здійснював з порушенням строків, визначених вказаним договором, що стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою про стягнення стягнення заборгованості за договором оренди комерційної нерухомості № 09-895/17 від 01.09.2017 року, а саме: 18 236,41 грн. - сума основного боргу, 1 511,90 грн. - сума інфляційних нарахувань, 699,94 грн. - 3% річних від простроченої суми та 2 280,56 грн. пені.

Приприйнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК) України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом ч. 1 ст. 628 ЦК У країни, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Як було зазначено вище, Акт передачі-приймання майна Сторонами підписаний 30.06.2020 р.

Позивачем надано до суду рахунки-акти за період з листопада 2017 року по червень 2020 року, що підтверджують надання позивачем у вказаний період відповідачу послуг з оренди комерційної нерухомості за договором (а.с. 27-60).

Із банківських виписок по рахунку позивача (а.с. 61-62), вбачається, що відповідачем було здійснено часткову оплату за користування майном за договором оренди в сумі 63 649,22 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 18 236,41 грн. заборгованості за договором оренди комерційної нерухомості № 09-895/17 від 01.09.2017 підтверджені документально та нормами матеріального права та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим договором Орендар на вимогу Орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Позивачем наведено розрахунок пені за прострочення здійснення оплати за користування майном та послуги з утримання комерційної нерухомості за договором в розмірі 2 280,56 грн. за період з 01.10.2019 р. по 31.08.2020 р. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 12).

Суд здійснив перерахунок пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором та дійшов висновку про задоволення вказаних вимог позивача в сумі 2 280,56 грн.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач провів розрахунок інфляційних в розмірі 1 511,90 грн. та 3% річних в розмірі 699,94 грн. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 14-15).

Суд здійснив перерахунок розміру 3% річних та інфляційних нарахувань за прострочення оплати за договором за період з 21.12.2017 р. по 31.08.2020 р. та дійшов висновку про задоволення вказаних вимог позивача в сумі 699,94 грн. та 1 511,90 грн. відповідно.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного:

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Королецької Тетяни Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01001, ) в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (36000, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 33, ) - 18 236,41 грн. заборгованість за договором оренди комерційної нерухомості № 09-895/17 від 01.09.2017 р., 2 280,56 грн. пені, 1 511,90 грн. інфляційних нарахувань, 699,94 грн. 3% річних та 2 102,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Копії рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 07.12.2020 р.

Суддя Білоусов С.М.