ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2020 року м.Дніпро Справа № 904/4834/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 (суддя Первушин Ю.П.) у справі

за заявою ОСОБА_1 , Дніпропетровська область, Криворізький район, с.Червоні поди

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави заявлених вимог

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможності на підставі статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства.

ІІ. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 у даній справі повернуто заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвала місцевого господарського суду умотивована посиланням на невідповідність поданої заяви змісту ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема, боржником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не додано доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із згаданою ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду скасувати, справу передати до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на те, що заяву про неплатоспроможність було повернуто судом без встановленого законодавством строку на усунення недоліків, чим порушено процесуальній норми, передбачені ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

На думку заявника апеляційної скарги, виходячи з аналізу ст.10, п.3 ч.1 ст.12, ст.113, п.4 ст.114, ч.1 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого має здійснюватися за рахунок коштів кредиторів, що не заборонено цим Кодексом.

У боржника на сьогодні відсутня реальна можливість сплати такого авансового внеску одноразова на дату звернення з заявою, без отримання коштів у фінансових установ, що додаткового збільшить суму заборгованості, а тому заявник змушений просить суд звільнити його від сплати винагороди арбітражному керуючому на момент подання заяви і клопотання.

Боржник звертає увагу, що існує судова практика щодо обов`язкової сплати судового збору. Однак питання щодо звільнення від авансування щодо винагороди арбітражного керуючого, керуючого реструктуризацією тощо у справах про неплатоспроможність фізичних осіб на національному рівні не вирішене, що є прогалиною у законодавстві.

Судовий збір, як і винагорода арбітражному керуючому, надсилається на один і той же розрахунковий рахунок суду, тому за аналогією права, скаржник вважає за можливе керуватися практикою, яка сформувалася на сьогоднішній день щодо сплати судового збору.

Відсутність грошових коштів у боржника не може бути перешкодою для здійснення правосуддя.

За твердженням скаржника, відсутність доказів авансування винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень не може бути підставою для залишення заяви боржника про визнання його неплатоспроможності без руху та суперечать практиці Верховного Суду та рішенням Європейського суду з прав людини.

ОСОБА_1 вважає, що питання щодо авансування винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень повинно вирішуватися в окремому судовому засіданні під час заслуховування думки усіх учасників провадження у справі про банкрутство фізичної особи вже після відкриття провадження у справі про банкрутство.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2020 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, повідомлено скаржника про можливість усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі 2 102,00 грн, тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

18.11.2020 до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази сплати судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2020 поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 21.12.2020.

21.12.2020 ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

21.12.2020 на електронну адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Відповідно до довідки головного спеціаліста відділу документообігу та контролю (канцелярія) від 21.12.2020 №06-21/915/20 вказане клопотання не містить кваліфікованого електронного підпису.

Відповідно до частини 8 статті 42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Частиною 3 статті 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Положеннями пункту 12 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

За змістом частини четвертої статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" саме кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Вказаний Закон визначає кваліфікований електронний підпис як удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа, який видається кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг, засвідчувальним центром або центральним засвідчувальним органом і відповідає вимогам цього Закону (підпункти 23 - 24 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги").

Отже, процесуальні та інші документи, які подаються до апеляційного господарського суду шляхом їх направлення на електронну адресу суду, долучаються до матеріалів справи та розглядаються судом, у разі їх підписання уповноваженою особою з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису.

Відповідно до ч.2 ст.170 Господарського процесуального кодексу України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Згідно ч.4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Приймаючи до уваги, що клопотання скаржника про відкладення розгляду справи не засвідчено електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", тобто подано без додержання вимог ч.2 статті 170 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів залишає наведене клопотання без розгляду.

відкладення

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможності на підставі ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства.

До вказаної заяви заявником не додано доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого суду, відповідно до якої суд повернув без розгляду заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи разом з доданими до неї документами як таку, що не містить належного переліку додатків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

21.10.2019 набув чинності Кодекс України з продеру банкрутства.

Положеннями Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства визначено особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст.113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Провадження у справі про неплатоспроможність боржника-фізичної особи або фізичної особи-підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника (частина перша статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства).

Статтею 116 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено вимоги до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зокрема, до заяви додаються докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень (п.12 ч.3 наведеної правової норми).

За приписами ч.3 ст.37 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Частинами другою, четвертою статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Таким чином, суд, встановивши невідповідність заяви про неплатоспроможність вимога ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства, залишає подану заяву без руху відповідно до приписів ч.3 ст.37, ст.113 Кодексу України з процедур банкрутства та ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про повернення заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і доданих до неї документів без розгляду.

При цьому, місцевий суд позбавив заявницю можливості виправити недоліки заяви, чим порушив, надані їй приписами ст.174 Господарського процесуального кодексу України, як загальною нормою, процесуальні права.

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що Кодекс України з процедур банкрутства та інші норми законодавства, не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають можливості відстрочення чи розстрочення заявнику в авансуванні такої винагороди.

Частинами першою, третьою, четвертою та сьомою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; використання примусової праці забороняється; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Абзацом першим частини другої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Доводи скаржниці про необхідність застосування аналогії Закону України "Про судовий збір" про можливість суду в окремих випадках звільнити особу від сплати судового збору (стаття 8 Закону) до положень статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства щодо винагороди арбітражного керуючого, колегія суддів вважає недостатньо обґрунтованими і зазначає, що авансування винагороди керуючому реструктуризацією та сплата судового збору мають різну правову природу, регулюються різними нормативно-правовими актами, мають різну сферу застосування та кінцеву мету.

При цьому, Законом України "Про судовий збір" не передбачено сплати судового збору за подання заяви фізичною особою про порушення справи про банкрутство. Зазначене обґрунтовує виконання державою свого позитивного обов`язку забезпечення доступу неплатоспроможних фізичних осіб до правосуддя у справах про банкрутство у спосіб не встановлення для таких фізичних осіб ставок судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Разом з тим, законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.

Зазначене не позбавляє можливості боржника (фізичної особи) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи.

Апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що невиправдано великий розмір обов`язкових судових платежів, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя, а також суперечить судовій практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Kniat vs. Роlаnd"; "Jedamski and Jedamska vs. Poland", "ФК Мретебі проти Грузії"), як такі, що є надмірним формалізмом та обмежують право скаржниці на доступ до суду.

Так, у зазначених справах Європейський суд з прав людини дійшов висновків про те, що непропорційність покладеного на сторону судового збору може мати наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд для заявника. Однак, у даному випадку питання сплати судового збору взагалі не виникало, оскільки заявниця була звільнена від сплати судового збору. Правове регулювання державою процедури авансування витрат на оплату праці керуючого реструктуризацією у процедурі банкрутства у зазначених справах не аналізувалося. Тому посилання на зазначені рішення ЄСПЛ колегія суддів вважає нерелевантними до обставин цієї справи.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржниці про можливість покладення обов`язку з авансування винагороди керуючого реструктуризацією за перші три місяці роботи на кредиторів з розподілом загальної суми між кредиторами боржника чи обов`язку створення кредиторами фонду для такого авансування винагороди керуючому реструктуризацією.

Кодекс України з процедур банкрутства не містить положень про можливість розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого пов`язаних із виконанням ним повноважень у справі в перші три місяці провадження та обов`язку для кредиторів щодо створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Положеннями статті 114 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено право кредиторів за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду, а не здійснити авансування винагороди арбітражному керуючому.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми; а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Згідно статті 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 271 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду про повернення заяви боржнику про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність є необґрунтованою і не відповідає нормам процесуального законодавства, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню згідно з пунктом 4 частини першої статті 280 Господарського процесуального кодексу України з направленням справи до суду першої інстанції для розгляду на стадію прийняття заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

4.5. Розподіл судових витрат

У зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.269,275,280,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 у справі №904/4834/20 скасувати.

Справу №904/4834/20 направити до Господарського суду Дніпропетровської області на стадію прийняття заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 28.12.2020.

Головуючий В.О.Кузнецов

Судді А.Є.Чередко

В.Ф.Мороз