РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020Справа № 910/11116/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна"

про стягнення 941 302, 68 грн.

Представники:

від позивача: Мінко А.В.

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 941 302, 68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 1151 постачання нафтопродуктів від 08.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 04.08.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Хавестер" строк для усунення недоліків позовної заяви.

17.08.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (надіслана засобами поштового зв`язку - 13.08.2020), в якій позивач просить суд посилання в позовній заяві на приходну накладну № ПН-0002213 від 06.09.2019 вважати посиланням на видаткову накладну № 5087 від 06.09.2019, посилання на приходну накладну № ПН-0001939 від 03.08.2019 вважати посиланням на видаткову накладну № 3976 від 03.08.2019 та посилання на приходну накладну № ПН-0001485 від 06.06.2019 вважати посиланням на видаткову накладну № 2211 від 06.06.2019, а також надав копію видаткової накладної № 5087 від 06.09.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.09.2020.

23.09.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання, в якому він просить суд відкласти судове засідання, призначене на 24.09.2020, у зв`язку з запровадженням карантину та різким збільшенням хворих на COVID-19.

У судовому засіданні 24.09.2020 розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" про відкладення розгляду справи, суд відзначив що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, виходячи зі змісту статей 202, 216 Господарського процесуального кодексу України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

При цьому, суд зазначає, що явка сторін не визнавалася обов`язковою. Процесуальним законом розгляд справи з обов`язковою участю представників сторін також не передбачений.

Крім того, суд зазначає, що відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів не скористався, з відповідною заявою до суду не звертався.

Також, у судовому засіданні 24.09.2020 оголошено перерву до 29.10.2020.

26.10.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо розрахунку заборгованості відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/11116/20 призначено на 26.11.2020.

В судовому засіданні 26.11.2020 розгляд справи відкладено на 24.12.2020.

У цьому судовому засіданні представник позивача надав додаткові пояснення та підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.12.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (далі - покупець) укладено договір № 1151 постачання нафтопродуктів, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується у відповідності з замовленням передавати у власність покупця наступні нафтопродукти (далі - товар): бензин, А-92, бензин А-95, дизельне паливо.

Відповідно до п. 1.2. договору, покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

Кількість, асортимент і ціна товару вказуються в накладних (п. 1.3. договору).

Загальна сума договору складає суму всіх підписаних обома сторонами накладних (п. 1.4. договору).

Пунктом 3.4. договору визначено, що на основі наданої покупцем заявки, постачальник до кінця робочого дня, наступного за днем надання заявки, оформляє і направляє покупцю рахунок-фактуру. Рахунок-фактури дійсний до сплати протягом 3 (трьох) банківських днів після його оформлення.

За умовами п.3.5. договору, постачальник забезпечує поставку товару протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання від покупця заявки на поставку товару.

Згідно п. 3.1. договору, у випадку поставки товару за цим договором на умовах 100 % передплати, покупець зобов`язаний прийняти у своє розпорядження товар у строк не пізніше ніж через 3 (три) робочі дні з дати зарахування грошових коштів на банківському рахунку постачальника, а у випадку порушення покупцем цього строку з будь-яких причин, постачальник має право повернути грошові кошти покупцю, отримані за такий товар, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати порушення вищезазначеного строку, якщо інше сторони не обумовлять у відповідній додатковій угоді до цього договору.

Як зазначає позивач, відповідно до умов договору, ним на підставі виставлених відповідачем рахунків на оплату № МУ000001823 від 08.05.2019, № МУ000003220 від 05.07.2019, № МУ000003878 від 24.07.2019 та № МУ000005559 від 26.09.2019, було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" в якості попередньої оплати 1 786 560, 00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було поставлено позивачеві товар на загальну суму 845 257, 32 грн., що підтверджується видатковими накладними № 2210 від 06.06.2019, № 2211 від 06.06.2019, № 3976 від 03.08.2019 та № 5087 від 06.09.2019, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи).

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем оплаченого товару у повному обсязі поставлено не було, а тому останній зобов`язаний повернути суму попередньої оплати за недопоставлений товар у розмірі 941 302, 68 грн. (1 786 560, 00 грн - 845 257, 32 грн).

Позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про повернення коштів № 81 від 08.07.2020, в якій позивач вимагав відповідача протягом 3-х робочих днів повернути надмірно сплачені кошти у розмірі 941 302, 68 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 1151 від 08.05.2019, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на підставі виставлених відповідачем рахунків на оплату № МУ000001823 від 08.05.2019, № МУ000003220 від 05.07.2019, № МУ000003878 від 24.07.2019 та № МУ000005559 від 26.09.2019, перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" в якості попередньої оплати 1 786 560, 00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було поставлено позивачеві товар на загальну суму 845 257, 32 грн., що підтверджується видатковими накладними № 2210 від 06.06.2019, № 2211 від 06.06.2019, № 3976 від 03.08.2019 та № 5087 від 06.09.2019, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи).

Проте, відповідачем оплаченого товару у повному обсязі поставлено не було, доказів зворотного суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін;

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 20.08.2020 про відкриття провадження у даній справі отримана представником відповідача - 01.09.2020, ухвала суду від 24.09.2020 про виклик у судове засідання отримана представником відповідача - 29.10.2020, при цьому ухвала суду від 29.10.2020 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті вручена представнику відповідача - 10.11.2020 та ухвала суду від 26.11.2020 про виклик у судове засідання отримана відповідачем - 24.12.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Проте, відповідачем не подано до суду заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, окрім клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд вирішує даний спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, оскільки відповідачем оплаченого товару у повному обсязі не поставлено, останній зобов`язаний повернути позивачу суму попередньої оплати за недопоставлений товар у розмірі 941 302, 68 грн. (1 786 560, 00 грн - 845 257, 32 грн).

Так, частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено судом вище, позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про повернення коштів № 81 від 08.07.2020, в якій позивач вимагав відповідача протягом 3-х робочих днів повернуто надмірно сплачені кошти у розмірі 941 302, 68 грн.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до беззаперечного висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з поставки товару, а тому останнім безпідставно утримуються грошові кошти у розмірі 941 302, 68 грн., які підлягають поверненню позивачу.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування своєї вини в невиконанні зобов`язання щодо повернення позивачеві перерахованих коштів у повному обсязі, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, у зв`язку чим суд вважає заявлені вимоги про стягнення з відповідача 941 302, 68 грн обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мозир Україна" (вул. Віскозна, буд. 3, м. Київ, 02094, ідентифікаційний код - 41692853) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (вул. Виборзька, буд. 99, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код - 31115663) 941 302 (дев`ятсот сорок одну тисячу триста дві) грн 68 коп - передоплати та 14 119 (чотирнадцять тисяч сто дев`ятнадцять) грн 55 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 29.12.2020.

Суддя С. О. Щербаков