РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.12.2020Справа № 910/14169/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Токарєва Миколи Степановича

до Кіровоградської обласної державної адміністрації

третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області

про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки

представники сторін:

від позивача: Ковальов А.І., Токарєв М.С.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Токарєв Микола Степанович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Кіровоградської обласної державної адміністрації про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 08.04.2008, зареєстрованого 23.06.2008 за №01.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 по справі №912/1005/16 було поновлено договір оренди земельної ділянки № 04083800 від 08.04.2008, укладений між Фізичною особою-підприємцем Токарєвим М.С. та Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, на строк до 23.06.2018 та на тих самих умовах, що були передбачені договором. Позивач продовжував користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та належним чином виконував свої зобов`язання за цим договором, у зв`язку із чим у позивача останнього виникло право на поновлення зазначеного договору в силу ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 22.10.2020, залучено до участі у справі третю особу , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Олександрійську районну державну адміністрацію Кіровоградської області.

16.10.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов та клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечує, посилаючись те, що листом вих. № 01-33/447/0.2 від 19.06.2018 Кіровоградська обласна державна адміністрація у встановлений Законом України "Про оренду землі" строк висловив заперечення проти поновлення договору оренди на новий строк. Окрім того, відповідач зазначив, що у зв`язку із набранням чинності Законом України "Про аквакультуру" чинним законодавством встановлено особливий порядок укладення договору оренди земель водного фонду.

Судове засідання у справі №910/14169/20, призначене на 22.10.2020, знято з розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 продовжено підготовче провадження у справі №910/14169/20 на 30 днів, підготовче засідання у справі №910/14169/20 призначено на 24.11.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 виправлено описку, допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/14169/20.

Протокольною ухвалою від 24.11.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15.12.2020.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 15.12.2020 з розгляду справи по суті не з`явилися. Відповідач та третя особа були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання ухвалою суду від 24.11.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №4882, №490.

У судовому засіданні 15.12.2020 представники позивача надали пояснення по суті позовних вимог, просили суд позов задовольнити.

У судовому засіданні 15.12.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.04.2008 між Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Токарєвим Миколою Степановичем (орендар) укладено договір оренди (далі - договір), відповідно до п. п.1, 2 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для рибогосподарських потреб, яка знаходиться на території Дівочепільської сільської ради, загальною площею 50,04 га, в тому числі: під пасовищами - 20,2895 га, під ставками - 29,6718 га, гідротехнічними спорудами - 0,0787 га (кадастровий номер :02:000:7502).

Згідно із п.14 договору, цільове призначення земельної ділянки - землі водного фонду.

За умовами пунктом 7 договору встановлено, що останній укладено на 5 років.

23.06.2008 договір зареєстровано у Олександрійському районному відділі КРФ ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 23.06.2008 за № 01.

На виконання умов договору Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області передано, а Фізичною особою-підприємцем Токарєвим М. С. прийнято в користування земельну ділянку за актом приймання-передачі від 23.06.2008.

Розпорядженням голови Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 54-р від 20 лютого 2013 року вирішено продовжити термін дії договору строком на п`ять років.

Розпорядженням голови Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області №369-р від 1 липня 2013 року вирішено продовжити термін дії договору строком на 10 років.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі №912/1005/16 позовні вимоги фізичної особи-підприємця Токарєва Миколи Степановича до Кіровоградської обласної державної адміністрації про поновлення договору оренди земельної ділянки задоволені частково, поновлено договір оренди земельної ділянки №04083800 від 08.04.2008 на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 було роз`яснено, що строк дії договору оренди земельної ділянки № 04083800 від 08.04.2008, поновленого рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2016, спливає 23.06.2018.

23.05.2018 позивач звернувся до Кіровоградської обласної державної адміністрації з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі від 08.04.2008 на новий строк, до якого додав проект відповідної додаткової угоди.

У листі вих.№ 01-33/447/0.2 від 19.06.2018 Кіровоградська обласна державна адміністрація заперечила проти поновлення договору на новий строк та вказала, що додаткова угода до договору сторонами не укладалась, строк дії договору згідно з рішенням суду від 17.05.2016 спливає 23.06.2018. Також орендодавець зазначив, що з 01.07.2013 набрав чинності Закон України "Про аквакультуру", яким було змінено порядок передачі в користування водних об`єктів, у зв`язку з чим орендарю було запропоновано укласти договір оренди водного об`єкта встановленої типової форми, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2013 № 420.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що своєчасно звернувся до особи, уповноваженої розпоряджатися орендованою земельною ділянкою із заявою про поновлення договору оренди, додавши до нього проект додаткової угоди; протягом строку дії договору належним чином виконував обов`язки орендаря, у підтвердження чого надав, довідку Головного управління ДФС у Кіровоградській області № 14150 від 28.09.2018 та довідки Дівочепільської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області № 248 від 01.10.2018 та № 401 від 05.10.2018; жодних заперечень щодо поновлення договору оренди на новий строк протягом встановленого ч.5 ст.33 Закону України "Про оренду землі" строку зі сторони відповідача не надходило; у зв`язку із чим позивач зазначає про наявність підстав для поновлення договору № 04083800 від 08.04.2008 на той самий строк та на тих самих умовах на підставі частини 6 статті Закону України "Про оренду землі".

За наведених обставин позивачем заявлено позов до Кіровоградської обласної державної адміністрації про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 08 квітня 2008 року, зареєстрованого 23 червня 2008 року за №01, в редакції, запропонованій позивачем.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Згідно із статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору) передбачалось, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі".

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (стаття 6 Закону України "Про оренду землі").

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як підтверджено матеріалами справи, на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного 08.04.2008 року, який зареєстрований у Державному реєстрі земель 23.06.2008 за № 01 позивач набув у користування земельну ділянку для рибогосподарських потреб, яка знаходиться на території Дівочепільської сільської ради, загальною площею 50,04 га, в тому числі: під пасовищами - 20,2895 га, під ставками - 29,6718 га, гідротехнічними спорудами - 0,0787 га (кадастровий номер :02:000:7502).

За умовами пунктом 7 договору встановлено, що договір укладено на 5 років. Ураховуючи встановлений п.7 договору п`ятирічний строк його дії та те, що договір було зареєстровано 23.06.2008, строк дії договору оренди закінчився 23.06.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 у справі №912/1005/16, яке набрало законної сили, поновлено договір оренди земельної ділянки №04083800 від 08.04.2008 на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 було роз`яснено, що строк дії договору оренди земельної ділянки № 04083800 від 08.04.2008, поновленого рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2016, спливає 23.06.2018.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

З урахуванням наведеного встановлені судом у справі №912/1005/16 обставини щодо закінчення строку дії договору мають преюдиціальне значення та відповідно до ст.75 ГПК України не потребують доказуванню в межах даної справи № 910/14169/20.

Орендодавцем за договором оренди землі від 08.04.2008 станом на дату його укладення була Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області.

У подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012, з 1 січня 2013 було розмежовано землі державної та комунальної власності.

У зв`язку з набранням 1 січня 2013 року чинності змін до ст.122 Земельного кодексу України частиною п`ятою наведеної статті передбачалось, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Отже, на час закінчення строку договору оренди органом, повноважним вирішувати питання про укладення договору оренди спірної земельної ділянки, була Кіровоградська обласна державна адміністрація, яка є відповідачем у даній справі.

У частині першій статті 777 Цивільного Кодексу України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного частинами 2- 5 цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Відповідно до ч.1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла станом на дату закінчення договору оренди), по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частиною шостою Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Згідно із ч.8, 11 ст.33 Закону України "Про оренду землі" додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У постанові від 22.09.2020 по справі №159/5756/18, Велика Палата Верховного Суду вказала, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Аналогічна позиція, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків наведена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц.

За змістом пункту 7 договору після закінчення строку договору орендар має право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно із матеріалами справи, на виконання зазначених вище вимог ст.33 Закону України "Про оренду землі" та пункту 7 договору позивач звернувся до Кіровоградської обласної державної адміністрації із лист-повідомленням від 23.05.2018 про поновлення договору оренди (зареєстрований 24.05.2018 за № 361/01-3), у якому позивач повідомив про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди від 08.04.2008 на новий строк. Разом із зазначеним листом позивачем подано проєкт додаткової угоди.

Як зазначено позивачем та підтверджено відповідачем, лист-повідомлення поданий до Кіровоградської обласної державної адміністрації 23.05.2018, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на копії листа. Таким чином позивач подав лист-повідомлення про поновлення договору із дотриманням строку, встановленого ч.2 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та пункту 7 договору.

Відповідач листом за вих. № 01-33/447/0.2 від 19.06.2018 заперечив проти поновлення договору на новий строк та вказав, що строк дії договору згідно з рішенням суду від 17.05.2016 у справі №912/1005/16 закінчується 23.06.2018. Орендодавець зазначив, що з 01.07.2013 набрав чинності Закон України "Про аквакультуру", яким змінено порядок передачі у користування водних об`єктів, у зв`язку з чим орендарю запропоновано укласти договір оренди водного об`єкта відповідно до типової форми, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.2013 №420.

Суд зазначає, що суть поновлення договору оренди згідно з частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, у встановлений строк не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк.

Щодо прав і обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У розумінні частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено алгоритм дій, який зобов`язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря: 1) розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону; 2) узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору; 3) за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); 4) укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

При цьому заперечення орендодавця щодо невідповідності листа-повідомлення із проєктом додаткової угоди вимогам закону мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни (постанова Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17).

Надаючи оцінку запереченням орендодавця у листі вих. № 01-33/447/0.2 від 19.06.2018 щодо поновлення договору оренди, судом встановлено, що такі заперечення є обґрунтованими і свідчать про недосягнення сторонами домовленості щодо істотних умов договору.

Так, відповідно до договору оренди землі зазначені земельні ділянки належать до земель водного фонду (площа земель під ставками - 29,6718 га, гідротехнічними спорудами - 0,0787 га), а метою її використання визначено рибогосподарські потреби.

У відповідності до ст.6 Водного кодексу України, води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно зі статтею 1 Водного кодексу України рибогосподарський водний об`єкт - водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей.

Частиною четвертою статті 59 Земельного кодексу України передбачено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Особливості користування водним об`єктами на умовах оренди закріплені у статті 51 Водного кодексу України.

З 01.07.2013 набрав чинності Закон України "Про аквакультуру", відповідно до прикінцевих положень якого статтю 51 Водного кодексу України викладено у новій редакції.

Вказаний закон змінив існуючий підхід до процедури надання водних об`єктів в користування на умовах оренди.

Так, у відповідності до наведеної норми, у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Типова форма договору оренди водних об`єктів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Умови використання водних об`єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди водних об`єктів визначаються у договорі оренди.

Методика визначення розміру плати за надані в оренду водні об`єкти затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Сплата орендної плати за водний об`єкт не звільняє від сплати орендної плати за земельну ділянку під цим об`єктом.

У договорі оренди водного об`єкта визначаються зобов`язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта, експлуатації водосховищ та ставків відповідно до встановлених для них центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства, режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами.

Користування водними об`єктами, наданими в оренду, здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів України.

Надання частин рибогосподарських водних об`єктів, рибогосподарських технологічних водойм, акваторій (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України в користування для цілей аквакультури регулюються Законом України "Про аквакультуру".

Статтею 1 Закону України "Про аквакультуру" визначено, що аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про аквакультуру" визначені особливості умов здійснення аквакультури та надання рибогосподарського водного об`єкта (його частини), рибогосподарської технологічної водойми, акваторії (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, а також акваторії (водного простору) виключної (морської) економічної зони України в користування на умовах оренди для цілей аквакультури.

Постановою Кабінету Міністрів України № 420 від 29.05.2013 затверджено Типовий договір оренди водних об`єктів, умови якого передбачають передачу у строкове платне користування об`єкта оренди, яким є вода (водний простір) водного об`єкта та земельна ділянка під водним об`єктом.

Разом з тим запропонований позивачем проєкт додаткової угоди про поновлення договору від 08.04.2008 не відповідає умовам типового договору оренди водних об`єктів, на що обґрунтовано посилався відповідач, заперечуючи проти поновлення спірного договору.

З огляду на зміни, що відбулись у законодавстві, невідповідність договору оренди від 08.04.2008 типовому договору оренди водного об`єкту, затвердженої постановою КМУ від 29.05.2013 №420, та те, що відповідачем висловлено заперечення щодо поновлення договору оренди, суд дійшов висновку про відсутність, визначених ч.6 ст.33 Закону України "Про оренду землі", підстав поновлення договору.

За встановлених обставин суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо інформативного характеру повідомлення відповідача вих. № 01-33/447/0.2 від 19.06.2018 та відсутності заперечень орендодавця про поновлення договору оренди.

При цьому за відсутності домовленості між сторонами щодо істотних умов договору переважне, ураховуючи зміни, які встановлені чинним законодавством для договору оренди водного об`єкта в комплексі із земельною ділянкою під ним, доводи позивача про неотримання ним від відповідача заперечень проти поновлення договору оренди протягом місяця після закінчення строку його дії та необхідність застосування принципу мовчазної згоди - є безпідставними.

Окрім того, обставини щодо направлення позивачу заперечень про поновлення договору оренди з дотриманням місячного терміну, передбаченого частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", були встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2019 у справі №910/3467/19, яке набрало законної сили.

Щодо наданих позивачем у матеріали справи довідки Головного управління ДФС у Кіровоградській області № 14150 від 28.09.2018 та довідок Дівочепільської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області № 248 від 01.10.2018 та № 401 від 05.10.2018 на підтвердження виконання обов`язку щодо здійснення орендної плати, то суд зазначає, що факт користування позивачем земельною ділянкою, після закінчення строку дії договору та сплата позивачем орендної плати не є самостійною підставою для задоволення позовних вимог.

За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, з урахуванням особливостей статусу та правового режиму об`єкту оренди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Суд зазначає, що частиною третьою статті 6 Цивільного кодексу України закріплено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Дотримання порядку укладення договору оренди земель водного фонду визначених Земельним кодексом України, Водними кодексами України та Закону України "Про аквакультуру" для учасників є обов`язковим та не може бути нівельовано шляхом застосування процедур поновлення договору оренди визначених Законом України "Про оренду землі".

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2020 року у справі №910/3467/19.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даного спору враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі судом було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відмовляє у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Токарєва Миколи Степановича до Кіровоградської обласної державної адміністрації, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

У відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 22.12.2020.

Суддя С.О. Турчин