ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020м. ДніпроСправа № 904/6542/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, ідентифікаційний код 00130850)

до Житлово-будівельного кооперативу "Веселка-6" (50093, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, буд. 19, ідентифікаційний код 20284809)

про стягнення 325 176,82 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію, 5 884,82 грн. інфляційних втрат, 6 299,11 грн. 3% річних, 22 964,01 грн. пені та 22 762,38 грн. 7% штрафу

Представники:

Від позивача: Кожемятов К.М., довіреність, представник

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №4920/09 від 26.11.2020 про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Веселка-6" заборгованості на загальну суму 383 087,14 грн., з яких:

- 325 176,82 грн. заборгованість за теплову енергію поставлену у період з січня по квітень 2020 року;

- 5 884,82 грн. інфляційні втрати за загальний період з березня по жовтень 2020 року;

- 6 299,11 грн. 3% річних за загальний період 21.02.2020 по 24.11.2020;

- 22 964,01 грн. пеня за загальний період з 21.02.2020 по 19.11.2020;

- 22 762,38 грн. 7% штраф.

Також позивач просить суд справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №539 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 15.10.2013 в частині своєчасної та повної оплати за теплову енергію отриману на загальну суму 422 683,02 грн. за наступними актами передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг):

- №8 від 31.01.2020 на суму 160 945,93 грн.;

- №1085 від 29.02.2020 на суму 141 122,29 грн.;

- №2158 від 31.03.2020 на суму 66 841,25 грн.;

- №3315 від 30.04.2020 на суму 53 773,55 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/6542/20, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.12.2020 о 12:45 год.

До суду 22.12.2020 надійшов відзив відповідача на позов яким просить суд проводити судовий розгляд справи без участі представника Житлово-будівельного кооперативу "Веселка-6", відмовити у задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 22 964,01 грн. в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю, відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 22 762,38 грн. та розстрочити виконання рішення суду рівними долями щомісячно, протягом 11 календарних місяців 2020 та 2021 років з першого дня наступного місяця після ухвалення рішення по справі.

Відповідач зазначає, що в укладеному договорі не визначено та не зафіксовано розмір пені, а лише зазначено граничний розмір такої пені, який не може перебільшувати подвійної облікової ставки НБУ, та у зв`язку з відсутністю конкретного розмірі такої пені у договорі, відповідач вважає необхідно відмовити у задоволення стягнення зазначеної пені в повному обсязі. Щодо 7% штрафу відповідач зазначає, що позовна вимоги є передчасною, так як сторонами визначено чіткий порядок здійснення оплати відповідачем, включно на підставі виписаних рахунків зі сторони позивача, що є підставою для оплати за договором.

Також відповідач зазначає, що наявні всі підстави для звільнення відповідача від 7% розміру штрафу, а саме відповідач просить суд врахувати та об`єктивно цінити наступні фактичні обставини: 1) винятковість випадку (невиконання зобов`язання відповідачем); 2) ступень виконання зобов`язання відповідачем; 3) причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем; 4) незначність прострочення виконання зобов`язання відповідачем; 5) відсутність наслідків для позивача у зв`язку з порушенням зобов`язання відповідачем; 6) невідповідність розміру стягуваної штрафу таким наслідкам для позивача; 7) поведінка відповідача (в тому числі вжиття чи невжиття заходів для виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, відповідач просить суд врахувати високий рівень добросовісності відповідача, відсутність вини відповідача в ситуації, що склалася, поважність аргументів зі сторони відповідача, якими кооператив обґрунтовує свою позицію, а також об`єктивну неможливість виконати рішення суду разовим платежем, та розстрочити виконання рішення суду по справі шляхом розстрочення оплати заборгованості по рішенню суду, рівними долями щомісячно, протягом 11 календарних місяців з першого дня наступного місяця після ухвалення рішення по справі.

До відзиву відповідачем подана заява про розстрочення виконання рішення суду посилаючись на наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду, а саме:

- ненадання (несвоєчасне надання та надання не в повному обсязі) грошових коштів від мешканців будинку на рахунок відповідача та порушення принципів самозабезпечення та самофінансування відповідача, а саме коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань та/або погашення боргу, а також неперерахування (несвоєчасне перерахування) відповідачу з бюджету коштів-компенсації житлово-комунальної субсидії, в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення боргу, у тому числі в рахунок оплати наданих заявником послуг (викопаних робіт, поставлених товарів);

- загроза виникнення неплатоспроможності (банкрутства) відповідача в разі не своєчасної та в не повному обсязі сплати ним грошового зобов`язаний та погашення боргу;

- невиконання відповідачем особливо важливого замовлення у рамках соціально-економічного розвитку регіону щодо подання субсидіантів для отримання мешканцями субсидій та виконання виключних функцій із сприяння у забезпеченні мешканців (населенню) житлово-комунальними послугами;

- відсутність доходів у відповідача.

Відповідач стверджує, що аргументи та обставини, наведені у відзиві, свідчать про поважність причин, якими кооператив обґрунтовує необхідність та доцільність розстрочення виконання судового рішення (неприбутковість товариства, наявність заборгованості мешканців та членів кооперативу перед відповідачем, який не має інших джерел доходу; добросовісність та добровільність виконання відповідачем обов`язків перед позивачем, добровільна сплата частини заборгованості, регулярне внесення відповідачем як поточних платежів, так і платежів, спрямованих па погашення заборгованості). Також вищезазначене свідчить про наявність можливості погашати борг частинами у випадку, якщо судом буде задоволена заява відповідача. Так, відповідач вже на даному етапі самостійно та регулярно погашає частинами зазначену заборгованість, та погасив її частину, що підтверджується платіжними дорученнями доданими до матеріалів справи. Відповідач систематично проводяться заходи направлені на погашення заборгованості (проведення роботи з інформаційно-роз`яснювальної роботи з мешканцями та членами кооперативу для погашення заборгованості перед позивачем).

До відзиву подана заява про зменшення розміру штрафу на 99%.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 22.12.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", (далі - теплопостачальна організація - продавець, позивач) та Житлово-будівельним кооперативом "Веселка-6" (далі - споживач - покупець, відповідач) 15.10.2013 укладено договір №539 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (далі - договір) відповідно до пункту 1.1 якого теплопостачальна організація продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачеві покупцю теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що теплова енергія постачається споживачу-покупцю в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляція - в період опалювального періоду; гаряче водопостачання - протягом року.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що облік споживання теплової енергії проводиться за правилами обліку, у разі їх відсутності - розрахунковим способом.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів (пункт 6.1 договору).

Розрахунком періодом є календарний місяць (п. 6.2. Договору).

Пунктом 6.3 договору встановлено, що оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання. Решта 70 відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 20 числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії. Тариф на постачання теплової енергії з 01.01.2011 складає 256,25 грн. за 1 Гкал з ПДВ.

Договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та дії до 14.10.2014 керуючись частиною 3 ст. 631 Цивільного кодексу України. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; припинення відповідного рішення господарським судом; ліквідація однієї із сторін (п. 10.1 договору).

Відповідно до п. 10.2 договору, припинення дії договору не звільняє споживача-покупця від обов`язку повної сплати за спожиту теплову енергію.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.3 договору).

На виконання умов договору, у період із січня по квітень 2020 року позивач поставив, а відповідач спожив теплову енергію, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 422 683,02 грн.:

- №8 від 31.01.2020 на суму 160 945,93 грн.;

- №1085 від 29.02.2020 на суму 141 122,29 грн.;

- №2158 від 31.03.2020 на суму 66 841,25 грн.;

- №3315 від 30.04.2020 на суму 53 773,55 грн.,

акти підписані відповідачем без заперечень.

Відповідач за поставлену теплову енергію розрахувався частково у сумі 97 506,20 грн., у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 325 176,82 грн., що є причиною виникнення спору.

З урахуванням положень пункту 6.3 договору, на момент розгляду справи строк оплати поставленої теплової енергії є таким, що настав.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факт поставки теплової енергії, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з купівлі-продажу теплової енергії.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом вище, строк оплати поставленої позивачем відповідачу теплової енергії за період з січня по квітень 2020 року у сумі 325 176,82 грн. є таким, що настав.

На момент розгляду справи доказів оплати відповідачем вартості поставленої теплової енергії у розмірі 325 176,82 грн. до суду не надано, що також підтверджується актом звірки станом на 01.11.2020, а тому, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 325 176,82 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойка (пеня, штраф) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.2.7. договору, за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7-ми відсотків вказаної суми. Період, за який нараховується штрафні санкції, становлять три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій встановлено сторонами у три роки.

Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 22 964,01 грн. за загальний період з 21.02.2020 по 19.11.2020 та 7% штрафу у сумі 22 762,38 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки законом, у даному випадку, не передбачено розмір штрафних санкцій, то застосовуються санкції, передбачені договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Враховуючи, що умовами договору не визначено конкретного розміру пені, а лише зазначено граничний розмір такої пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, суд дійшов висновку щодо неправомірності її нарахування, а відтак вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення шрафу 7% у сумі22 762,38 грн. суд зазначає наступне. Наданий позивачем розрахунок відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань, та не містить арифметичних помилок.

Відповідачем заявлено про зменшення штрафу на 99% посилаючись на неспіврозмірність заявленої до стягнення штрафу з можливими негативними наслідками, відступіть вини відповідача у вказаному простроченні, а також незадовільний стан платіжної дисципліни членів кооперативу і членів їх сімей та неприбутковість підприємства-відповідача.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, а також відсутність заборгованості станом на момент вирішення даного спору, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:

- основний борг за спірний період частково є погашеним до звернення із позовом до суду;

- отже об`єктивна можливість здійснити розрахунок за спожиту теплову енергію у даному випадку залежала, в тому числі, від платіжної дисципліни кінцевих споживачів теплової енергії;

- відповідач, підтверджуючи свою добросовісність, не ухиляється від відповідальності за порушення умов договору, наявність прострочення під час розгляду даної справи судом не заперечував.

Судом також враховано, що штраф є лише санкцією за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення штрафу позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру штрафу позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

В той же час, судом також було враховано інтереси позивача та прийнято до уваги, що діяльність АТ "Криворізька теплоцентраль" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, беручи до уваги наявність у позивача правомірного очікування своєчасної оплати відповідачем спожитого у спірний період теплової енергії, у відповідності до умов договору, а також правове призначення штрафних санкцій, господарський суд вважає за необхідне частково задовольнив заяву відповідача, який просив зменшити розмір пені на 99 %.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 30%, а саме: до 15 933,67 грн.

Таке зменшення розміру штрафу суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги щодо стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню в сумі 15 933,67 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 5 884,82 грн. інфляційних втрат за загальний період з березня по жовтень 2020 року та 6 299,11 грн. 3% річних за загальний період 21.02.2020 по 24.11.2020. Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд встановив, що розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є правильними.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення 5 884,82 грн. інфляційних втрати за загальний період з березня по жовтень 2020 року та 6 299,11 грн. 3% річних за загальний період 21.02.2020 по 24.11.2020 підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду рівними долями щомясяця протягом 11 календарних місяців 2020 та 2021 років суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, обов`язковою умовою розстрочення виконання судового рішення є в тому числі наявність обставин, що ускладнюють виконання такого рішення.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів та не доведено винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання розстрочки виконання рішення суду, з огляду на що, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Щодо розподілу судових витрат суд вважає необхідним зазначити наступне. У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Таким чином, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 5 401,85 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Житлово-будівельного кооперативу "Веселка-6" про стягнення 325 176,82 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію, 5 884,82 грн. інфляційних втрат, 6 299,11 грн. 3% річних, 22 964,01 грн. пені та 22 762,38 грн. 7% штрафу задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Веселка-6" (50093, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, буд. 19, ідентифікаційний код 20284809) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, ідентифікаційний код 00130850) 325 176,82 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію, 5 884,82 грн. інфляційних втрат, 6 299,11 грн. 3% річних, 15 933,67 грн. 7% штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 401,85 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Відмовити Житлово-будівельному кооперативу "Веселка-6" в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду до 31.03.2021.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Дата складення повного судового рішення - 28.12.2020.

Суддя Е.М. Бондарєв