ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" грудня 2020 р. Cправа № 902/842/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Міліціанов Р.В., розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛЬС", вул. Кірова, 3, с. Прядівка, Царичанський район, Дніпропетровська область, 51022, код - 30

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД", вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23126, код - 30870553

про стягнення 189 508,74 грн заборгованості

В С Т А Н О В И В :

27.08.2020 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява б/н від 26.08.2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛЬС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" про стягнення 189 508,74 грн заборгованості, з яких 163 720,00 грн основного боргу, 4 628,50 грн інфляційних втрат, 4 225,32 грн 3 % річних, 16 934,92 грн пені за договором поставки № 0102 від 01.02.2019 року.

Правовими підставами звернення до суду позивача із вказаним позовом стало неналежне виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 0102 від 01.02.2019 року.

В зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про стягнення 163 720,00 грн основного боргу, 4 628,50 грн інфляційних втрат, 4 225,32 грн 3 % річних та 16 934,92 грн пені.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 902/842/20 розподілено суді Яремчуку Ю.О.

В зв`язку з перебуванням судді Яремчука Ю.О. на лікарняному, на підставі Розпорядження Керівника апарату суду від 01.09.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 902/842/20, за результатами якого справу передано на розгляд судді Міліціанову Р.В.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року справу № 902/842/20 прийнято до свого провадження. Також даною ухвалою відкрито провадження у справі № 902/842/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання).

14.12.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання (б/н від 14.12.2020 року), в якому останній просить суд поновити строк на подачу відповіді на відзив, в зв`язку з введеними карантинними заходами та несвоєчасним надходженням до позивача відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 16.12.2020 року, заяву представника Товариству з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛЬС" адвоката Молявчика О.В. (б/н від 14.12.2020 року) у справі № 902/842/20 про поновлення процесуального строку задоволено.

Продовжено строк розгляду справи №902/842/20 з метою надання Товариству з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛЬС" можливості вчинення процесуальних дій.

Відповідачем отримано ухвалу суду від 11.09.2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням № 901, яке наявне в матеріалах справи.

Станом на час розгляду справи відповідач не скористався правом надати відзив або докази на спростування позовних вимог, позивач не збільшував позовні вимоги.

Позивачем за відсутності відзиву по справі також не надано відповіді на відзив.

Отже, сторін завчасно, з дотримання процесуальних строків, визначених ГПК України, повідомлено про розгляд справи.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Враховуючи належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі, суд вирішив розглянути справу за наявними доказами.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛЬС" (Продавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" (Покупець) укладено Договір поставки № 0102, згідно умов якого у Продавця виникли зобов`язання з поставки вугілля, а у Покупця - оплати повної вартості поставленого товару.

п. 2.3. Договору визначено порядок проведення розрахунків: попередня оплата у розмірі 100% згідно виставлених рахунків-фактур на кожну партію товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця. Оплата здійснюється окремо за кожну поставлену партію.

Згідно п. 3.2. Договору, датою поставки товару вважається дата виписки Продавцем видаткової накладної.

Договір вступає у дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2019 року.

В рамках укладеного Договору позивачем поставлено відповідачу вугілля марки Г(Г2)Р(0-200) вартістю 145 600,00 грн, що підтверджено видатковою накладною №П-00000002 від 15.04.2019 року та накладною на перевезення товару від 12.04.2019 року.

Крім того, позивачем надано суду докази поставки вугілля марки Г(Г2)Р(0-200) вартістю 133 120,00 грн згідно видаткової накладної №П-00000001 від 25.02.2019 року та накладної на перевезення товару від 22.02.2019 року.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вартості поставленого товару.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 ЦК України, є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно положень ч. 1 ст. 692 цього ж кодексу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся до суду.

Враховуючи положення п.2.3. Договору поставки стосовно проведення 100% попередньої оплати строк виконання зобов`язання за видатковою накладною №П-00000002 від 15.04.2019 року настав 16.04.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тому, за видатковою накладною №П-00000002 від 25.02.2019 року, яку складено в рамках іншого договору №0702 від 07.02.2017 року, строк оплати обчислювався з дати пред`явлення вимоги.

Претензію про сплату заборгованості з рахунками на оплату відповідачем отримано 27.07.2020 року, тому термін прострочення за видатковою накладною №П-00000001 від 25.02.2019 року розпочався з 04.08.2020 року.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 163 720,00 грн основного боргу правомірною та обґрунтованою.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних витрат, за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судом перевірено правильність обчислення позивачем інфляційних втрат та 3% річних.

Позивачем самостійно визначено у позові період прострочення з вересня 2019 по липень 2020 рр. Суд не управлений виходити за предмет позову в силу вимог ст. ст. 5, 13, 14 ГПК України.

Тому, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення інфляції та 3% річних за прострочення оплати товару за видатковою накладною №П-00000001 від 25.02.2019 року, що складена в рамках іншого Договору №0702 від 07.02.2017 року, примірник якого суду не надано.

Отже, суду не доведено наявність підстав для застосування до цієї поставки п.2.3. Договору поставки № 0102 від 01.02.2019 року стосовно внесення 100% передплати за товар.

Тому, строк прострочення за цієї накладною, з урахуванням дати отримання претензії та вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, розпочався з 04.08.2020 року.

Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних втрат за видатковою накладною №П-00000001 від 25.02.2019 року виходить за межі предмету вимог (вересень 2019 - липень 2020 рр.) і може бути вирішено в рамках окремого позовного провадження.

Перевіркою за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора обрахунку 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення оплати згідно видаткової накладної №П-00000002 від 15.04.2019 року, судом встановлено 3 962,91 грн інфляційного зібльшення заборгованості за період з вересня 2019 по липень 2020 року, а також 4 002,02 грн - 3% річних за період з 01.09.2019 по 31.07.2020 рр.

Тому, вимоги позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню; суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 665,59 грн інфляційних втрат та 223,30 грн 3% річних.

Крім того, судом розглянуто вимогу щодо стягнення 16 934,92 грн пені, за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно до ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Таким чином, правовою підставою нарахування пені є встановлення її розміру умовами договору.

Однак, укладений сторонами Договір поставки №0102 від 01.02.2019 року не містить положень про застосування пені та ставку її обчислення.

Отже, вимоги позову в цій частині суперечать вимогам законодавства та положення договірних зобов`язань.

Тому, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору за подачу позову, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, судом встановлено, що при звернені до суду позивачем сплачено 2 118,00 грн судового збору, однак належною сумою до сплати було 189 508,74 (ціна позову) х 1,5 (ставка судового збору)/100 = 2 842,63 грн.

Тому, з позивача на користь Державного бюджету України слід додатково стягнути 724,63 грн судових витрат не сплаченого судового збору за подачу позову.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню 2 575,28 грн судових витрат зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому 267,35 грн судових витрат зі сплати судового збору суд залишає за позивачем.

З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження обставин понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір від 14.08.2020 року, укладений між ТОВ «Мінеральс» та адвокатом Молявчик О.В.

п. 1 Договору погоджено представництво інтересів позивача у справі щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Конкорд», обсяг повноважень адвоката (п. 2 Договору).

У Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги від 14.08.2020 року сторонами погоджено розмір гонорару 20 000,00 грн та виплату гонорару авансом у розмірі 100%.

Згідно платіжного доручення №354 від 17.08.2020 року позивачем перераховано на користь адвоката Молявчик О.В. 20 000,00 грн за оплату послуг згідно укладеного договору.

Юридичні послуги полягають у наданні консультацій, аналізі документів, підготовці та складанні процесуальних документів, представництві у спірних відносинах.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Таким чином понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат відповідачем на професійну правничу допомогу адвоката до суду позивачем не подавалось. Заперечень щодо наданого позивачем розрахунку судових витрат також не подано.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України, не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача пропорційно задоволеним вимогам згідно ст. 129 ГПК України.

Тому, на користь позивача підлягає стягненню 18 119,02 грн - витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому 1 880,98 грн судових витрат суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" (вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23126, код 30870553) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛЬС" (вул. Кірова, 3, с. Прядівка, Царичанський район, Дніпропетровська область, 51022, код 30) 163 720,00 грн - заборгованості за поставлений товар, 3 962,91 грн інфляційних втрат, 4 002,02 грн 3% річних, 2 575,28 грн судових витрат зі сплати судового збору, 18 119,02 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛЬС" (вул. Кірова, 3, с. Прядівка, Царичанський район, Дніпропетровська область, 51022, код 30) в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНКОРД" (вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23126, код 30870553) про стягнення 16 934,92 грн - пені; 665,59 грн - інфляційних втрат; 223,30 грн - 3% річних.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІНЕРАЛЬС" (вул. Кірова, 3, с. Прядівка, Царичанський район, Дніпропетровська область, 51022, код 30) на користь Державного бюджету України 724,63 грн судових витрат не сплаченого судового збору за подачу позову.

5. Судові витрати зі спати судового збору за подачу позову в сумі 267,35 грн та 1 880,98 грн витрат на професійну правничу допомогу залишити за позивачем.

6. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

7. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повне рішення складено 24 грудня 2020 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Кірова, 3, с. Прядівка, Царичанський район, Дніпропетровська область, 51022)

3 - відповідачу (вул. Заводська, 1, с. Северинівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23126)