РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.11.2020Справа № 910/7331/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ювеста Девелопмент»

до 1. Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр правової допомоги та реєстрації» Скляренка Олексія Миколайовича

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»

про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від позивача - Гринюк В.Г. (адвокат)

від відповідача 1 - не з`явились

від відповідача 2 - Писаренко О.В. (адвокат)

В судовому засіданні 24.11.2020р., відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено сторін, що повний текст рішення буде складено та підписано 08.12.2020р., проте через технічні причини повний текст було підписано 24.12.2020р.

СУТЬ СПОРУ:

26 травня 2020 року на розгляд Господарського суду м. Києва було передано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ювеста Девелопмент» (позивач) до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр правової допомоги та реєстрації» Скляренка Олексія Миколайовича (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (відповідач-2), в якій викладені вимоги про:

- припинення іпотеки щодо нежитлових приміщень «група приміщень №11» загальною площею 199,2 м2 за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, 96;

- припинення обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно щодо нежитлових приміщень «група приміщень №11» загальною площею 199,2 м2 за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, 96;

- скасування рішення відповідача-1 про скасування реєстраційної дії іпотеки та обтяження, індексний номер: 49463162 від 21.10.2019.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у відповідача-1 були відсутні правові підстави для вчинення оскаржуваних позивачем дій.

Відповідач-1 відзиву на позов не надав.

Відповідач-2 надав відзив на позов, проти задоволення позовних вимог заперечує, мотивуючи це тим, що договір від 25.02.2014р. про розірвання договору іпотеки, укладений між ПАТ «Єврогазбанк» та ОСОБА_1 , на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, є нікчемним.

Ухвалою від 28.05.2020р. позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 02.06.2020р. було відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні 30.06.2020р. було оголошено перерву до 21.07.2020р.

В судовому засіданні було постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 30.07.2020р.

В судовому засіданні 30.07.2020р. було оголошено перерву до 25.08.2020р.

В судовому засіданні 25.08.2020р. було оголошено перерву до 08.09.2020р.

За результатами судового засідання 08.09.2020р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2020р.

В судових засіданнях 20.10.2020р., 22.10.2020р., 27.10.2020р., 29.10.2020р. оголошувались перерви.

Судове засідання 05.11.2020р. не відбулось через перебування судді у відпустці.

21.07.2020р. представник відповідача-2 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/10006/19

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечував.

В судовому засіданні 30.07.2020р. судом було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні вказаного клопотання через наступне:

Відповідно до п. 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, зокрема, адміністративного, судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд дійшов висновку про відсутність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення господарської справи №910/10006/19 та про можливість встановити і оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду в даному господарському спорі, оскільки встановлені в межах справи №910/10006/19 обставини не нівелюють визначені позивачем підстави звернення з позовом до суду в межах даної справи та не визначають певної черговості вирішення спорів.

21.07.2020р. представник відповідача-2 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечував.

В судовому засіданні 30.07.2020р. судом було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні вказаного клопотання, оскільки твердження представника відповідача-2 не відповідали дійсним обставинам правовідносин у даній справі.

21.08.2020р. представник відповідача-2 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №761/13017/16-ц.

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечував.

В судовому засіданні 08.09.2020р. судом було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні вказаного клопотання через наступне:

Відповідно до п. 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, зокрема, адміністративного, судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд дійшов висновку про відсутність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення цивільної справи №761/13017/16-ц та про можливість встановити і оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду в даному господарському спорі, оскільки встановлені в межах справи №761/13017/16-ц обставини не нівелюють визначені позивачем підстави звернення з позовом до суду в межах даної справи та не визначають певної черговості вирішення спорів.

20.10.2020р. представник відповідача-2 звернувся до суду з клопотанням про залучення до участі у справі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, судом було постановлено ухвалу про залишення вказаного клопотання без розгляду на підставі частини другої статті 207 ГПК України, оскільки представником відповідача не було доведено, того, що таке клопотання не було заявлено протягом підготовчого провадження з поважних причин.

22.10.2020р. представник відповідача-2 звернувся до суду з заявою про відвід судді Коткова О.В., ухвалою суду від 27.10.2020р. було відмовлено в задоволенні вказаної заяви.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 25.06.2013 року, 09.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено Договір іпотеки №1203-090813/І, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за №1887, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нежилі приміщення, 53/100 частини (від місць спільного користування площею 375,7 кв.м), загальною площею 199,20 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

25.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Єврогазбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про розірвання Договору іпотеки № 1203-090813/І, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. 25.02.2014 року за реєстровим номером №149, згідно умов якого Договір іпотеки розривався, зобов`язання сторін за Договором іпотеки припинялись, також сторони домовились припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заборону відчуження майна, яке було предметом іпотеки, та вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

09.02.2015р. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було видано наказ №68 про нікчемність Договору про розірвання Договору іпотеки № 1203-090813/І.

З 15.04.2016 року нерухоме майно - група приміщень № 11, загальною площею 199,2 м2 по АДРЕСА_1 (приміщення) є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювеста Девелопмент", що підтверджується інформаційною довідкою № 174314241 від 18.07.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Станом на дату набуття позивачем права власності нерухоме майно - група приміщень № 11, загальною площею 199,2 м2 по АДРЕСА_1 запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку та заборону відчуження майна був відсутній.

24.09.2019р. між ПАТ «Європейський газовий банк» та відповідачем-2 було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до додатку №2 якого право вимоги, у тому числі за договором іпотеки №1203-090813/1 від 09.08.2013р. перейшло до відповідача-2.

31.10.2019р. відповідач-1 прийняв рішення про скасування реєстраційної дії іпотеки та скасування реєстраційної дії обтяжень №49463162, чим було відновлено щодо відповідних приміщень дію іпотеки за договором іпотеки № 1203-090813/І.

У зв`язку з тим, що позивачу стала відома обставина, яка порушує право останнього повноцінно розпоряджатися своїм майном, останній звернувся з даним позовом до суду.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про іпотеку» та пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент здійснення відповідачем-1 оскаржуваних дій та рішень) іпотека підлягає державній реєстрації у відповідному державному реєстрі.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент здійснення відповідачем-1 оскаржуваних дій та рішень) скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно або їх обтяжень проводилось лише у разі їх скасування на підставі рішення суду про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

Державна реєстрація припинення іпотеки за договором іпотеки № 1203-090813/І здійснена на підставі договору про розірвання вказаного вище договору іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Підставою недійсності правочину згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, виходячи із вимог частини першої вказаної статті правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин є чинним за умови дотримання його сторонами наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Згідно зі ст. 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Права та обов`язки за договором іпотеки № 1203-090813/І не могли бути передані відповідачу-2, оскільки договір іпотеки був розірваний згідно з договором про його розірвання №1203-090813/І від 25.02.2014, який недійсним не визнаний, є дійсним, та, відповідно, зобов`язання за договором іпотеки припинилось.

Відповідач-1 не мав правових підстав приймати рішення та вчиняти реєстраційні дії, які є предметом оскарження у даній справі.

Суд звертає увагу на те, що рішення у справі №761/13017/16-ц, якими було визнано недійсним договір про розірвання договору іпотеки №1203-090813/І, було скасовано ухвалою суду касаційної інстанції від 04.10.2017р.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача-2 щодо нікчемності договору про розірвання договору іпотеки № 1203-090813/І внаслідок прийняття наказу №68 через наступне:

Згідно з частинами 4, 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на момент прийняття наказу) тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Відповідно до відомостей з офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасова адміністрація у ПАТ «ЄВРОГАЗБАНК» була запроваджена на період з 16.07.2014 по 17.11.2014.

Приписами ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, оскільки уповноважена особа могла здійснювати перевірку правочинів виключно протягом дії тимчасової адміністрації, тобто з 16.07.2014 до 17.11.2014, то наказ № 68 від 09.04.2015 є таким, що виданий з порушенням норм законодавства, а отже не є належним доказом у даній справі.

Крім того, наказ як внутрішній та розпорядчий документ уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не є правочином у розумінні чинного законодавства, а є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органів управління та контролю банку, спрямованим на збереження активів і документації банку, який діє у межах цієї юридичної особи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в даній справі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а викладені відповідачем-2 у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Припинити іпотеку щодо нежитлових приміщень "група приміщень № 11" загальною площею 199,2 кв.м. за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 96 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0) (номер запису про іпотеку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 2064605), та обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно щодо нежитлових приміщень "група приміщень № 11" загальною площею 199,2 кв.м. за адресою: м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 96 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0) (номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 2064202).

3. Скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства "Центр правової допомоги та реєстрації" Скляренка Олексія Миколайовича (02100, м. Київ, вул. Бажова, 9) про скасування реєстраційної дії іпотеки та обтяження, індексний номер: 49463162 від 31.10.2019.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Центр правової допомоги та реєстрації" (ідентифікаційний код 42622623, адреса: 02100, м. Київ, вул. Бажова, 9) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювеста Девелопмент" (ідентифікаційний код 40412621, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96/10) судовий збір - 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс" (ідентифікаційний код 41264766, адреса: 04080, м. Київ, вул. Олексія Тетьохіна, 8-А, оф. 111) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювеста Девелопмент" (ідентифікаційний код 40412621, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96/10) судовий збір - 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні).

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.12.2020р.

Суддя О.В. Котков