РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.12.2020Справа № 910/2779/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Лаврова В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом Baloise Insurance Ltd (Балуаз Іншуренс ЛТД)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррос-Транс»

про стягнення 56162,60 дол. США, що еквівалентно 1374731,27 грн

за участі представників:

від позивача - Янчик М.І. (уповноважений представник);

від відповідача - Кузьмишина Л.В (уповноважений представник).

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Baloise Insurance Ltd (Балуаз Іншуренс ЛТД) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррос-Транс» про стягнення 56162,60 дол. США, що еквівалентно 1374731,27 грн.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, обґрунтовано тим, що до позивача, в межах виплаченого ним страхового відшкодування за договором майнового страхування перейшло право вимоги до відповідача, як особи, винної у завданні збитків вантажовідправнику у розмірі 54400 доларів, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу - протигрибкового засобу «ALTO SUPER 330 EC», який транспортувався вантажівкою/напівпричепом, д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , про що складено звіт про проведення огляду №DPS:UKR/01718/DP/pv.

Вказує, що Компанією Syngenta Crop Protection AG відправлено партію вказаного засобу, перевізником якої є відповідач, проте під час огляду причепа автомобіля водієм 05.02.2018 було помічено нестачу вантажу та викликано поліцію. В ході огляду причепа було встановлено нестачу вантажу на загальну суму 54400 дол. США.

Позивач зазначає, що згідно генеральної декларації від 15.01.2018, виданої позивачем, усі перевезення вантажу від Syngenta Crop Protection AG застраховані від усіх страхових ризиків відповідно до спеціальних умов Страхового полісу №96.5102851. Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування відправнику в розмірі 49400 дол. США. Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача понесені збитки в розмірі вартості втраченого вантажу в сумі 54400 дол. США та витрати на проведення сюрвейерського обстеження у розмірі 1762,60 доларів.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, невідповідність викладених у тексті позовної заяви обставин дійсності. Вказував, що викрадення вантажу відбулось під час руху автомобіля, вказана подія є страховим випадком і підлягає відшкодуванню страховою компанією, проте позивачем при зверненні до страхової компанії не було надано необхідного пакету документів, позивачем не надано жодних доказів щодо наявності в останнього права вимоги до відповідача щодо стягнення страхового відшкодування, також, позиція позивача спрямована на введення в оману суду, оскільки жодних дій щодо досудового врегулювання спору не проводилось, повідомлень щодо проведення огляду вантажівки/напівпричепу на адресу відповідача не направлялось. Крім того, зазначив, що ані позивач, ані Syngenta Crop Protection AG не є замовниками перевезення у відповідача, у зв`язку з чим, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Вказав, що втрата вантажу відбулась внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань з перевезення вантажу, позивач є страховою компанією, а спірні відносини виникли з позадоговірних відносин, у зв`язку з чим, позовні вимоги обґрунтовані положеннями Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів а, сума позову розрахована з врахуванням розміру втраченого вантажу та суми додаткових витрат з сюрвейерського обстеження

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін по справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Статтею 4 Конвенції визначено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 01.02.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Укррос-Транс» було взято на себе зобов`язання щодо перевезення з м. Шенебек (Німеччина) до м. Синельникове (Україна) вантажу, а саме: «ALTO SUPER 330EC», загальною масою 18547,568, яке оформлене накладною CMR №38948 від 01.02.2018. Відповідно до вищезазначеної накладної вантажовідправником є Syngenta Crop Protection AG (Швейцарія), а вантажоодержувачем - ТОВ «Сингента» (Україна).

Відповідно до наявного в матеріалах справи звіту про проведення огляду DPS:UKR/01718/DP/pv від 07.02.2018 складеного компаніями DP Survey Grou N.V. та DPS - Marinex LLC на момент огляду напівпричепа та вантажу відсутні 128 пластмасових каністр по 20 літрів з протигрибковим засобом «ALTO SUPER 330 EC» загальною вартістю 54400 дол. США.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 980 Цивільного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У постанові Верховного Суду у справі № 910/171/17 від 02.10.2018 відображено правову позицію, згідно з якою на підставі вищевказаних правових норм до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

При цьому, у постанові в справі № 910/32720/15 від 02.04.2018 Верховний Суд зазначив, що вказівка «у межах витрат», означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред`являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.

Позивач вказує, що ним здійснено страхове відшкодування компанії вантожовласнику Syngenta Crop Protection AG, у зв`язку з чим, до нього перейшло право вимоги до відповідача, тобто має місце суброгація.

При цьому, позивачем у якості підтвердження переходу права вимоги від Syngenta Crop Protection AG до відповідача долучено до матеріалів справи декларацію від 15.01.2018, видану самим позивачем, в якій останній зазначив, що усі відправлення вантажу від Syngenta Crop Protection AG, які перевозяться, зокрема і вантажівками від імені та під відповідальністю Syngenta Crop Protection AG застраховані від усіх страхових ризиків відповідно до умов спеціального полісу №96.5102851 та розписку про отримання суми відшкодування від 14.02.2020.

Статтями 981 та 982 ЦК України встановлено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Позивач вказує, що ним здійснено виплату страхового відшкодування Syngenta Crop Protection AG у зв`язку із втратою застрахованого вантажу, проте матеріали справи не містять відповідного договору страхування між ним та Syngenta Crop Protection AG, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити наявність такого договору та його умови, зокрема розмір страхової виплати, страхові випадки, вигодонабувача за вказаним договором, перелік додаткових витрат, що підлягають відшкодуванню та інші, необхідні для встановлення наявності підстав та перевірки розміру здійсненої суми страхового відшкодування.

Надана позивачем Генеральна декларація не є договором страхування, проте містить посилання на такий договір, тексту якого позивачем суду не надано.

В той самий час, суд зазначає, що позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму збитків у розмірі 56162,60 дол. США, що суперечить положенням статті 993 ЦК України, оскільки з тексту позовної заяви та долучених доказів, вбачається, що ним сплачено Syngenta Crop Protection AG суму страхового відшкодування у розмірі 49400 дол. США.

Таким чином, недоведеність позивачем існування договірних правовідносин між вантажовласником та позивачем унеможливлює встановлення судом підстав перерахування вищезазначених коштів позивачем Syngenta Crop Protection AG та відповідно наявності законних підстав для звернення вимоги позивача до відповідача щодо стягнення відшкодування збитків, оскільки позивачем не доведено перехід прав вимоги до винної особи.

У зв`язку з вищезазначеним, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено що він як страховик, який виплатив страхове відшкодування страхувальнику, набув право вимоги до відповідальної особи, у зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволені позовних вимог.

Всі інші доводи і заперечення сторін судом розглянуто, проте відхилено, оскільки не впливають на результат вирішення справи.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 23.12.2020

Суддя Я.В. Маринченко