ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року Справа № 923/349/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі судового засідання Чернявській О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Херсонського морського порту), м. Херсон, ,

до Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", м. Херсон, ,

про стягнення 363659,15 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

У відповідності до ч.3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Обставини справи.

13 квітня 2020 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" 363659,15 грн. заборгованості, з якої: 342533,77 грн. - основний борг, 8144,52 грн. - інфляційні втрати, 11472,41 грн. - 3% річних та 1508,45 грн. - пеня.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем зобов`язань за договором №102-П-ХЕФ-18/169Р від 29.12.2018 про надання послуг (надалі - Договір).

Як на підставу для звернення з даним позовом до суду, позивач посилається на порушення відповідачем умов п. 2.2. Договору, а саме у визначені Договором строки відповідачем не здійснено оплати за витрати, пов`язані з утриманням електричного устаткування та електричних мереж загального користування. За розрахунками позивача, борг відповідача за надані послуги становить 342533,77 грн. За прострочення виконання зобов`язань за Договором позивачем нараховано на суму боргу на підставі ст. ст. 526, 530,610,612, 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати у розмірі 8144,52 грн., 3% річних у розмірі 11472,41 грн. та пеню у розмірі 1508,45 грн. Загальна суму боргу становить 363659,15 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2020, визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 923/349/20, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин та заперечення (в разі надходження відповіді на відзив), а позивачу - відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України у встановлені строки.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом та отримана уповноваженими представниками позивача та відповідача, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

На адресу суду повернулись поштові повідомлення з відмітками пошти про вручення ухвали суду сторонам у справі (а.с. 55-56).

У зв`язку з необхідністю забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, ухвалами від 12 травня 2020 року, від 28 травня 2020 року було відкладено судове засідання у справі.

23 червня 2020 року до суду від Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки питання про стягнення заборгованості наявної у ДП "Херсонський морський торговельний порт" перед ХФ ДП "Адміністрація морських портів України" вирішено засновником підприємства - державою в особі Міністерства інфраструктури України. Протоколом наради щодо обговорення фінансового стану державних підприємств - морських портів від 07.05.2018 року, затвердженого Міністром інфраструктури України Омеляном В. від 17.05.2018 року з метою ліквідації заборгованості, що виникла перед ДП ДП "Херсонський морський торговельний порт", було розглянуто можливість заміни кредитора у договорах поворотної фінансової допомоги з ХФ ДП "Адміністрація морських портів України" на ДП "Адміністрація морських портів України" з урахуванням зобов`язань відповідача перед позивачем.

Відповідач зазначає, що з метою виконання рішення Міністра інфраструктури України, листами №17-37/42 від 13.08.2018 запропоновано підписати договір відступлення права вимоги (за договорами поворотної фінансово, допомога), змінивши кредитора на ДП "Адміністрація морських портів України" та підписати акт зарахування зустрічних однорідних вимог, де було враховано дану заборгованість.

Відповідач також зазначає, що ДП "Адміністрація морських портів України" листом від 12.09.2018 року №6565/37/10-01-01/вих. надало згоду на вищезазначені пропозиції.

Відповідачем виконується Протокол наради про встановлення нових графіків погашення заборгованості між ДП «АМПУ», ДП «ХМТП», ДП «РМТП» та здійснюється погашення кредиторської заборгованості перед ДП "Адміністрація морських портів України".

Крім того, окремим дорученням Заступника Міністра інфраструктури №27/1611-20 від 17.01.2020 відповідно до ст. 22 Господарського кодексу України виконання наказу Міністерства України від 21.01.2020 №20 «Про деякі питання здійснення державно - приватного партнерства та підготовки до проведення концесійного конкурсу в морському порту Херсон» доручено ДП "Адміністрація морських портів України" та ДП "Херсонський морський торговельний порт" розробити, погодити та надати на розгляд Мінінфраструктури договір про реструктуризацію заборгованості у термін до 01.02.2020.

Отже, відповідач вважає, що у позивача відсутні підстави для звернення з даним позовом, а тому просить суд відмовити позивачу у задоволені позову.

Відзив відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 23 червня 2020 року суд, протокольною ухвалою продовжив строк розгляду справи № 923/349/20 на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та оголосив перерву до 08 вересня 2020 року до 11:00 год.

04 вересня 2020 року до суду від відповідача у справі надійшли додаткові пояснення по суті позову, в яких відповідач повідомляє, що сторонами у справі проводяться переговори щодо можливості вирішення спору мирним шляхом та укладення мирової угоди у справі. Зазначені додаткові пояснення прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 08 вересня 2020 року суд протокольною ухвалою поновив позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву та оголошено перерву у судовому засіданні до 08 жовтня 2020 року до 10:00 год.

14 вересня 2020 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій позивачем спростовуються доводи відповідача та надаються додаткові обґрунтування щодо підстав для звернення з позовною заявою. Дану відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

29 вересня 2020 року до суду від відповідача у справі надійшли додаткові пояснення по суті позову з проектом мирової угоди.

У судовому засіданні 10.11.2020 за клопотанням відповідача оголошено перерву до 17.12.2020 до 10:00 год., представники сторін були повідомлені судом під розписку про дату, час та місце проведення наступного судового засідання у справі.

17 грудня 2020 року на електронну адресу суду від відповідача у справі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення терміну карантину згідно постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 " Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19".

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов до наступних висновків.

Суд відхиляє зазначене клопотання з огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, оскільки участь учасників справи в судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, а сторона у клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначили причин, які можна було б визнати поважними.

Крім того, представник відповідача мав можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до статті 197 Господарського процесуального кодексу України, проте не скористався цим правом.

Також відповідач не позбавлений права надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якій кількості осіб та будь-якому іншому представникові, а нез`явлення у судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Згідно статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Судом також враховано, що провадження у справі відкрито ухвалою суду від 15 квітня 2020, суд неодноразово відкладав розгляд справи.

Таким чином, з метою забезпечення здійснення учасниками провадження наданих процесуальних прав та обов`язків передбачених цим Кодексом судом надавалось учасникам провадження достатньо часу.

Частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приписами ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи неодноразові відкладення розгляду справи у судових засіданнях, враховуючи що відповідач скористався правом подання відзиву, додаткових клопотань в частині необхідності додаткового з`ясування обставин справи сторонами не подано, а тому з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Отже, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 29 грудня 2018 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (надалі - ДП «АМПУ» або Адміністрація) в особі начальника Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Херсонського морського порту) (надалі - позивач) і Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» (ДП «ХМТП») (надалі - відповідач або Підприємство) був укладений Договір № 102-П-ХЕФ-18 про надання послуг (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору Підприємство взяло на себе зобов`язання протягом строку дії Договору оплатити витрати Адміністрації, пов`язані з утриманням електричного устаткування та електричних мереж загального користування, до яких приєднані об`єкти Підприємства, згідно Переліку електричного устаткування та об`єктів Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрацією Херсонського морського порту), до яких приєднанні об`єкти електричної енергії ДП «ХМТП» (Додаток № 1, який є невід`ємною частиною Договору). (п.1.1. Договору).

Сторонами Договору досягнуто згоди з істотних умов Договору, визначено предмет Договору, ціну Договору, умови і порядок розрахунків, визначено права та обов`язки сторін, строк дії договору та інші умови Договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору, він набирає чинності з 01 січня 2019 року та діє до 31 червня 2019 року, а в частині взаєморозрахунків та прийняття послуг - до моменту повного виконання Сторонам зобов`язань за Договором.

Доказів про відмову від Договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

Невід`ємними частинами даного Договору є:

- Додаток №1. Перелік електричного устаткування та об`єктів Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Херсонського морського порту), до яких приєднані об`єкти електричної енергії ДП "ХМТП".

- Додаток №2. Розрахунок вартості витрат на утримання електричного устаткування та електричних мереж загального користування.

- Протокол розбіжностей до Договору №№ 102-П-ХЕФ-18 від 29.12.2018

Умовами п.2.1. Договору визначено, що загальна вартість послуг визначається згідно планового споживання електричної енергії Підприємством від електричних мереж Адміністрації у першому півріччі 2019 року, що орієнтовно становить 2343040 кВт/год. Тариф на оплату витрат Адміністрації, пов`язаних з утриманням електричного устаткування та електричних мереж загального користування, до яких приєднані об`єкти Підприємства, на перше півріччя 2019 року зазначається у Розрахунку вартості витрат на утримання електричного устаткування та електричних мереж загального користування (надалі - Розрахунок) (Додаток №2, який є невід`ємною частиною Договору).

Відповідно до пункту 2.2. Договору Підприємство щомісячно сплачує Адміністрації витрати, пов`язані з утриманням електричного устаткування та електричних мереж загального користування, до яких приєднані об`єкти Підприємства протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання Актів наданих послуг (виконаних робіт) на підставі виставлених Адміністрацією рахунків.

Витрати, пов`язані з утриманням електричного устаткування та електричних мереж загального користування, до яких приєднані об`єкти Підприємства за звітний місяць розраховуються шляхом помноження кількості фактично спожитої Підприємством електричної енергії у звітному місяці на величину вартості постійних витрат на утримання електричного устаткування та електричних мереж загального користування, що становить 0,58 грн/кВт год. (нуль цілих п`ятдесят вісім сотих гривні за кіловат годину). Рахунок на оплату постійних витрат Адміністрацією виставляється не пізніше 10-го числа місяця наступного за розрахунковим (п. 2.3. Договору).

Пунктом 3.1.1. Договору встановлено, що підприємство зобов`язується прийняти надані Адміністрацією послуги по Акту наданих послуг (виконаних робіт) протягом 3 (трьох) робочих днів з дати його отримання. При відсутності протягом трьох календарних днів, з моменту одержання зазначеного Акту, письмової заяви від Підприємства про неможливість підписання Акту з зазначенням причини відмови, послуги вважаються прийнятими в повному обсязі та без зауважень, згідно Акту виконаних робіт (наданих послуг), підписаного Адміністрацією в односторонньому порядку.

Умовами п.3.1.2 Договору встановлено обов`язок Підприємства сплачувати рахунки Адміністрації у повному обсязі в строки, визначені в даному Договорі.

Згідно пункту 3.2.4. Договору Адміністрація має право своєчасно отримувати плату по даному Договору.

Розділом 4 Договору встановлено відповідальність сторін за неналежне виконання умов Договору.

Так, п.4.1. Договору визначено, що у разі порушення термінів оплати наданих послуг, Адміністрація має право стягнути з Підприємства пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у пері сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що Адміністрація у разі порушення термінів оплати наданих послуг Підприємством, має право відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України стягнути з останнього суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних з суми простроченого платежу.

На виконання умов договору ХФ ДП «АМПУ» (Адміністрацією Херсонського МП) складені акти надання послуг, виставлені рахунки та направлені супровідними листами на адресу Відповідача.

Позивач зазначає, що відповідачем акти надання послуг за січень та березень 2019 року не підписані та не повернуті із зазначенням зауважень або обґрунтованої відмови від їх підписання.

На підтвердження зазначеного до матеріалів справи додано копії наступних документів: Договір про надання послуг №102 П-ХЕФ-18 від 29.12.2018 з додатками, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки на оплату, листи з направленням актів та рахунків, та видаткові накладні.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 26-01-01-18/58 від 18.10.2019 з вимогою сплатити суми боргу за надані відповідно до умов Договору послуги. Позивачем було отримано відповідь про поступове погашення Відповідачем існуючої заборгованості.

За твердженням позивача, загальна сума заборгованості відповідача за договором становить 363659,15 грн. з якої: 342533,77грн. - основний борг, 8144,52грн. - інфляційні втрати, 11472,41 грн. - 3% річних та 1508,45 грн. - пеня.

Оскільки відповідачем свої зобов`язання в частині проведення розрахунків за надані послуги не виконано, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що укладений 29.12.2018 між ДП "АМПУ" в особі ХФ ДП "АМПУ" і ДП "ХМТП" Договір, за своїм змістом та правовою природою є договором надання послуг.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Згідно із статями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать, що позивачем було надано відповідачу відповідні послуги, що підтверджується наступними доказами:

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №668 від 31.01.2019 на суму 331447,73 грн.;

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 848 від 19.02.2019 на суму 5714,62 грн.;

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2185 від 19.04.2019 на суму 5371,42грн.

На підставі складених актів позивач направив відповідачу рахунки для оплати, а саме:

- рахунок на оплату № 316 від 31.01.2019 на суму 331447,73 грн.;

- рахунок на оплату № 393 від 19.02.2019 на суму 5714,62 грн.;

- рахунок на оплату № 798 від 19.04.2019 на суму 5371,42 грн.

За приписами пункту 3.1.1. Договору Підприємство зобов`язується прийняти надані Адміністрацією послуги по Акту наданих послуг (виконаних робіт) протягом 3 (трьох) робочих днів з дати його отримання. При відсутності протягом трьох календарних днів, з моменту одержання зазначеного Акту, письмової заяви від Підприємства про неможливість підписання Акту з зазначенням причини відмови, послуги вважаються прийнятими в повному обсязі та без зауважень, згідно Акту виконаних робіт (наданих послуг), підписаного Адміністрацією в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 3.1.2 Договору Підприємство зобов`язанлось сплачувати рахунки Адміністрації у повному обсязі в строки, визначені у Договорі.

Умовами пункту 2.2. Договору встановлено, що Підприємство щомісячно сплачує Адміністрації витрати, пов`язані з утриманням електричного устаткування та електричних мереж загального користування, до яких приєднані об`єкти Підприємства протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання Актів наданих послуг (виконаних робіт) на підставі виставлених Адміністрацією рахунків.

Отже, з урахуванням приписів п.2.2. договору та ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідач зобов`язаний був здійснювати плату за надані послуги протягом протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання Актів наданих послуг, однак відповідачем не було виконано вказаних вимог Закону та Договору.

Доказів сплати, заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 342533,77 грн., відповідачем суду не надано.

Суд також звертає увагу сторін, що за умовами п. 8.8 Договору всі зміни та доповнення до даного Договору, оформляються шляхом складання додаткових угод, які є невід`ємними частинами Договору.

Матеріали справи не містять доказів щодо укладення сторонами Договору додаткових угод стосовно зміни строків розрахунків за надані послуги за Договором або реструктуризації простроченої заборгованості чи зміни строків розрахунків.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 342533,77 грн., є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені, то суд зазначає, що згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Умовами Договору встановлено право позивача стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 4.1. Договору), а також суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних з суми простроченого платежу у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України (п.4.2. Договору).

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних втрат, 3% річних, пені, та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 8144,52 грн., суми 3% річних у розмірі 11472,41 грн. та суми пені у розмірі 1508,45 грн. - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" () на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Херсонського морського порту) () суму основного боргу у розмірі 342533,77 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 8144,52 грн., суму 3% річних у розмірі 11472,41 грн., суму пені у розмірі 1508,45 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 5454,89 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.12.2020.

Суддя С.В. Нікітенко