ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

21 грудня 2020 року Справа № 906/262/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Житомирської області від 07.10.2020р.

(ухвалене о 11:21 год. у м. Житомирі, повний текст складено 19.10.2020р.)

у справі №906/262/20 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова фірма" Гроно"

про скасування рішення загальних зборів

за участю представників сторін:

від позивача - Федорова Г.В.;

від відповідача - Бобрик В.І.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про скасування рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно" від 11.03.2019, оформленого протоколом №1/2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вона є одним із спадкоємців ОСОБА_2 , який володів 50% статутного капіталу ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно". Кожен спадкоємець ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ) успадкував по 1/6 частки майна померлого відповідно до свідоцтв про право на спадщину.

11.03.2019 були проведені загальні збори ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно", оформлені протоколом №1/2019, за наслідком яких було прийнято рішення про відмову у вступі до складу учасників Товариства наступників ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 з виплатою їм частки у майні, здійснено розподіл частки померлого ОСОБА_2 та включено до складу засновників його спадкоємців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , затверджено новий склад учасників Товариства.

Вказує, що не була повідомлена належним чином про проведення 11.03.2019р. загальних зборів учасників товариства.

Вважає, що рішенням загальних зборів товариства від 11.03.2019р. порушені її корпоративні права на участь в управлінні товариством, оскільки збори не вправі позбавляти інших учасників товариства їх частки, яка визначена законом.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 07.10.2020р. у справі №906/262/20 в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно" від 11 березня 2019 року, оформленого протоколом №1/2019 відмовлено.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції виходив з того, що отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину не означає автоматичне отримання нею статусу учасника ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно" та виникнення права управління діяльністю товариства, оскільки особа стає носієм корпоративних прав з моменту вступу до товариства.

А тому, суд дійшов висновку, що позивач не стала учасником товариства, тому рішення загальних зборів товариства, прийняті до вступу позивача до складу учасників, зокрема, рішення загальних зборів від 11.03.2019, не можуть бути такими, що порушують її корпоративні права, з огляду на що відмовив в задоволенні позову.

Розглядаючи спірні правовідносини, судом були застосовані відповідні положення ст. ст. 15, 16, 147, 1219 ЦК України, ст. 167 Господарського кодексу України, ст. ст. 23, 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", ст. 55 Закону України "Про господарські товариства", ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 07.10.2020 року у справі № 906/262/20, ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник вважає, що висновки, викладені рішенні суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а саме рішення ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує таке.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач жодним чином не була повідомлена про день та час проведення загальних зборів, суд у рішенні не надав належної правової оцінки порушення прав позивачки, передбачених ст. 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Зазначає, що суд не застосував до спірних правовідносин положення ст. 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Не прийняти спадкоємця до складу учасників Товариства, або відмовити у вступі до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова фірма" Гроно" спадкоємцям без його волевиявлення (заяви) збори не вправі, оскільки це не обумовлено ні установчим Договором, ні статутом, ні законодавством.

Судом першої інстанції допущено невірне тлумачення приписів ст. 23 "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Починаючи з 17.06.2018 положення статей Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про господарські товариства" втратили чинність у частинах, що регулювали діяльність товариств з обмеженою відповідальністю, а положення статуту будуть чинними ще протягом одного року в частині, що відповідає -.законодавству станом на день набрання чинності законом. Це застереження не застосовуватиметься після внесення змін до статуту товариства.

Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" пропонує універсальний підхід, відповідно до якого у разі смерті учасника товариства його частка переходить до його спадкоємця без згоди інших учасників товариства. Право спадкоємця учасника вступити до ТОВ не залежить ні від волі інших учасників, ні від розміру частки у статутному капіталі. Закон не вимагає скликання та проведення загальних зборів для прийняття відповідного рішення про вступ спадкоємця, а також не вимагає внесення змін до статуту ТОВ. Для державної реєстрації вступу спадкоємця достатньо подання останнім державному реєстратору заяви про вступ до ТОВ, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально, і доказу набуття права на спадщину.

Наявність оспорюваного рішення загальних зборів перешкоджає позивачу в реалізації корпоративних прав, шляхом звернення до державного реєстратора, в порядку встановленому ч. 1 ст. 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Будь-якого підтвердження направлення відповідачем повідомлень про збори ОСОБА_3 чи ОСОБА_7 не має.

Оскільки, голоси деяких спадкоємців не були враховані, ні при затверджені складу учасників Товариства, ні при перерозподілі часток в статутному капіталі, ні виплати спадкоємцям частки, ні при зміні місцезнаходження Товариства, ні при припинені та обранні директора Товариства, ні при затверджені нової редакції с Статуту Товариства єдиний шлях відновлення порушених прав - скасування рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно" від 11 березня 2019 року, оформленого протоколом № 1/2019.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова фірма "Гроно" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке:

- суд першої інстанції встановив, що повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно" надсилалося на адресу проживання позивача, однак повернуте відділенням поштового зв`язку з відміткою "через не запит", з вказаного повідомлення вбачається, що воно було адресоване ОСОБА_4 ;

- обставина повідомлення позивача про проведення 11.03.2019 загальних зборів учасників не має значення, з огляду на те, що, як правильно встановив суд першої інстанції в рішенні, позивач станом на 11.03.2019 не набула статусу учасника ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно";

- в рішенні суд першої інстанції абсолютно правильно встановив, що ч. 2 ст. 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не може застосовуватися у даних правовідносинах, та правильно застосував п. 3 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону;

- судом надано правильну оцінку процедурі вступу до товариства з обмеженою відповідальністю спадкоємців померлого учасника відповідно до ч.5 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (в редакції, що діяла станом на 11.03.2019 р.), яка передбачала наявність згоди інших учасників на вступ до товариства, якщо статутом товариства передбачалась наявність такої згоди.

- у суду були відсутні підстави для застосування судом ч. 1 ст. 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" слід наголосити на тому, що її застосування до спірних правовідносин виключається виходячи з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону.

- обставина неповідомлення ОСОБА_3 чи ОСОБА_7 судом не встановлювалась, оскільки вона не стосується прав та інтересів позивача, а відтак виходить за межі доказування у цій справі. Вказані особи, також як і позивач, станом на 11.03.2019 не набули статусу учасника ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно".

За наведеного вище, позивач вважає, що позивач не спростувала в апеляційній скарзі обґрунтованість і законність рішення суду першої інстанції, а також наявність підстав для його скасування.

21.12.2020 в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду скаржник підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 07.10.2020 року у справі № 906/262/20 слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив, що з доводами скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 25.04.2006 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Згідно свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини " ОСОБА_8 "(т. 1, а. с. 13)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с.14).

Після смерті ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.2011, спадкоємцями майна померлого зазначено: дочка ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_6 , батько - ОСОБА_5 , дружина - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_3 , дочка - ОСОБА_3 , які отримали по 1/6 частки кожен. Спадщина складається з частки в статутному капіталі ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно" в розмірі 200 грн, що становить 50% (т. 1, а. с. 15).

11.03.2019 проведено загальні збори учасників ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно" (т. 1, а. с.17-21).

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно" №1/2019, на порядок денний зборів було винесено питання:

1. Про обрання голови та секретаря зборів.

2. Про вступ спадкоємців ОСОБА_2 до Товариства.

3. Про затвердження складу учасників Товариства.

4. Про перерозподіл часток в статутному капіталі Товариства між учасниками.

5. Про виплату спадкоємцям вартості їх частки в Товаристві.

6. Про зміну місцезнаходження Товариства.

7. Про припинення повноваження та обрання директора Товариства.

8. Про затвердження нової редакції статуту Товариства.

9. Про державну реєстрацію нової редакції статуту та змін до відомостей про Товариство.

Повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно" надсилалося на адресу проживання позивача, однак повернуте відділенням поштового зв`язку з відміткою "через не запит" (т. 1, а. с.163-166).

Вказане повідомлення було адресоване ОСОБА_4 .

Загальними зборами учасників ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно", оформленими протоколом №1/2019, зокрема, прийнято рішення про включення до складу учасників товариства спадкоємців ОСОБА_2 : ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Також, вирішено не включати до складу учасників товариства спадкоємців ОСОБА_2 : ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 .

Виплатити спадкоємцям ОСОБА_2 , які не були включені до складу учасників ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно", частки у майні, яке належало ОСОБА_2 , у таких розмірах: ОСОБА_4 19 791 грн 67 коп.; ОСОБА_7 - 19791 грн 67 коп..; ОСОБА_3 19 791 грн 67 коп.

Вважаючи, що рішенням загальні збори учасників ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно", оформленим протоколом №1/2019 від 11.03.2019р., порушено її корпоративні права як учасника товариства, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, об`єктом захисту має бути порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

За таких обставин порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З огляду на положення статті 4 ГПК України і статтей 15, 16 ЦК України підставною для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17.

Відповідно до частин першої, третьої статті 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. А тому у спорах, що виникають з корпоративних відносин, необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, наведеним у частині першій статті 167 Господарського кодексу України.

Під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, суду слід враховувати приписи статті 4 ГПК України та з`ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу; натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічних висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 607/6092/18, від 05.06.2019 у справі №607/6865/2018, від 04.09.2019 у справі № 911/678/19.

Отже, якщо позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням відповідачем його корпоративних прав, то встановлення наявності чи відсутності порушення таких прав, характеру та суб`єктів порушення здійснюється господарським судом під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Вище зазначено, предметом розгляду в даній справі, є зокрема вимога позивачки про скасування рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно" від 11.03.2019, оформленого протоколом №1/2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає, що вказаним рішенням було порушено її корпоративні права, як учасника товариства.

З наведеного вбачається, що вказаний спір є корпоративним та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову повинен кореспондувати зі способами захисту права.

Під способами захисту права розуміються заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально - правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до приписів якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондує з приписами статті 20 Господарського кодексу України. Таким чином у розумінні приписів наведених норм суб`єкт, право якого порушене може захистити його у конкретний спосіб, що передбачений законом або договором.

Способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу, які передбачені законом (договором) спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів.

Судом апеляційної інстанції звертається увага на те, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане ефективно відновити порушене право особи, яка звернулося із відповідним позовом до суду.

Однією з необхідних підстав для ухвалення судового рішення про задоволення позову повинна бути наявність порушеного або оспореного права чи інтересу позивача. У разі відсутності порушеного права чи інтересу позивача у суду немає підстав для задоволення позову.

Як зазначено вище, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає, що рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно" від 11.03.2019, оформлене протоколом №1/2019 порушує її корпоративні права як учасника товариства.

Аналізуючи питання чи могли бути порушені корпоративні права ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

06.02.2018 було прийнято Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", який набрав чинності 17.06.2018.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено статутом.

Отже, проводити загальні збори та приймати на них рішення мають право саме учасники товариства.

Позивач вважаючи себе учасником ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно" посилається на те, що нею була оформлена спадщина у встановленому законом порядку.

Апеляційний господарський суд не погоджується із такими доводами скаржника, з таких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у разі смерті або припинення учасника товариства його частка переходить до його спадкоємця чи правонаступника без згоди учасників товариства.

Суд звертає увагу на те, що за приписами ч. 1 ст. 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено перехід саме частки в товаристві, а не автоматичне включення спадкоємця/правонаступника до складу учасників товариства.

Частиною 2 статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що у разі смерті, оголошення судом безвісно відсутнім або померлим учасника - фізичної особи чи припинення учасника - юридичної особи, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, та якщо протягом року з дня закінчення строку для прийняття спадщини, встановленого законодавством, спадкоємці (правонаступники) такого учасника не подали заяву про вступ до товариства відповідно до закону, товариство може виключити учасника з товариства. Таке рішення приймається без врахування голосів учасника, який виключається. Якщо частка такого учасника у статутному капіталі товариства становить 50 відсотків або більше, товариство може приймати рішення, пов`язані з ліквідацією товариства, без врахування голосів цього учасника.

Однак, відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім частини другої статті 23 цього Закону, яка набирає чинності через один рік з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, ч. 2 ст.23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не підлягає до застосування в спірних правовідносинах, оскільки в силу пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, набрала чинності лише 17.06.2019, тобто вже після прийняття оспорюваного рішення.

Також, відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону визначено, що протягом року з дня набрання чинності цим Законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що таку норму потрібно тлумачити так, що протягом року з дня набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариства можуть здійснювати свою діяльність на підставі положень статуту в редакції, яка діє на момент набрання чинності цим Законом, за умови, що положення такого статуту відповідають чинному на той момент законодавству, зокрема, Закону України "Про господарські товариства" та нормам ст.ст.147-151 ЦК України, які стосувалися діяльності товариств з обмеженою відповідальністю. Якщо протягом "перехідного періоду" (одного року з дня набрання чинності Законом) товариство вносить зміни до статуту, така редакція статуту товариства після внесення змін повинна відповідати Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Відповідно до ч. 5 ст.147 ЦК України (в редакції, яка діяла до прийняття Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю") частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про господарські товариства" (яка була чинна до 17.06.2018) при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства.

При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.

Згідно із п. 4.6. Статуту ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно", затвердженого установчими зборами учасників від 03.08.1993, інші особи, а також правонаступники та спадкоємці учасників, що вийшли з товариства, можуть вступати в товариство за згодою зборів учасників (т. 1, а. с. 172-175).

Тобто, на момент прийняття оспорюваного рішення загальними зборами товариства і до 17.06.2019 положення п.4.6 Статуту не суперечили законодавству про товариства з обмеженою відповідальністю. Зміни до Статуту не вносились у період після внесення змін до законодавства.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (в редакції станом на 11.03.2019) для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю (далі в цій частині - товариство) подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію змін до цих відомостей; 2) документ про сплату адміністративного збору; 3) один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників товариства про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства; г) заява про вихід з товариства; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення з (повернення з володіння) відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.

Враховуючи викладене, позивачка, маючи успадковану частку, могла стати учасником ТОВ "Агропромислова фірма "Гроно" лише за наявності відповідного рішення загальних зборів товариства про надання згоди на вступ до товариства.

Зазначене узгоджується із нормами статті 1219 ЦК України за якими не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами.

Також, апеляційний господарський суд враховує правову позиція викладену у постанові Верховного Суду від 11.08.2020 у справі № 922/2277/19, відповідно до якої від права на частку слід відрізняти корпоративні права учасника, так звані "права з частки". Корпоративні права учасника визначаються часткою в статутному капіталі господарського товариства, тобто корпоративні права обумовлені наявністю в особи прав на частку в статутному капіталі господарського товариства. Корпоративні права, на відміну від права на частку, не можуть бути об`єктом права власності. У разі відсутності в особи права на частку в статутному капіталі товариства в неї відсутні і корпоративні права. Відповідно, у разі припинення в особи права власності на частку, як наслідок припиняються і її корпоративні права учасника товариства. Однак з набуттям особою права власності на частку у статутному капіталі товариства така особа автоматично не набуває корпоративних прав.

В постанові від 26.02.2020 у справі №906/461/19 Верховний Суд вказав, що набуття права власності на частку в статутному капіталі надає третій особі право на вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, проте носієм корпоративних прав у товаристві з обмеженою відповідальністю особа стає з моменту вступу до цього товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства.

Окрім того, апеляційний господарський суд бере до уваги наявні в матеріалах справи витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11.03.2019, 13.03.2019, 21.03.2019, 02.07.2020, відповідно до яких відсутні відомості про те, що позивачка була учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно" (т. 1, а. с. 98-113).

Підсумовуючи, суд констатує, що позивачка помилково ототожнює набуття частки з набуттям права на участь в товаристві та управління таким товариством, оскільки в силу наведених норм законодавства, правових висновків Верховного Суду права на участь в товаристві та управління товариством станом на момент проведення загальних зборів могло виникнути у позивачки лише в тому випадку, коли загальні збори відповідача дали свою згоду на вступ позивачки у товариство, шляхом прийняття відповідного рішення, а не автоматично, отримавши частку в товаристві, шляхом її успадкування.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду проте, що станом на день прийняття оскаржуваного рішення, позивачка не була учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно", не є таким учасником на день звернення до суду, з огляду на що позов не підлягає задоволенню.

Поруч з вказаним, позивачка не позбавлена права на виплату вартості її чаcтки у встановленому законом порядку та розмірі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Житомирської області від 07.10.2020р. у справі №906/262/20 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 07.10.2020р. у справі №906/262/20 - без змін.

2. Справу № 906/262/20 надіслати Господарському суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "23" грудня 2020 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.