ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/710/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2020, ухвалене суддею Лічманом Л.В. у м. Одеса, повний текст якого складено 15.05.2020

у справі №916/710/20

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до відповідача: Акціонерного товариства «Альцест» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Альцест»

про: стягнення 95 749,61 грн

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року Акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «Альцест» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Альцест» про стягнення 95 749,61 грн, з яких штраф в сумі 78 189,13 грн, пеня в сумі 17 560,48 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що між ним та відповідачем було укладено договір поставки №ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019 на загальну суму 527 025,66 грн. Проте товар (електроінструменти) на суму 390 945,66 грн за вказаним вище договором так і не було поставлено Акціонерним товариством «Альцест» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Альцест». У зв`язку з цим у позивача відповідно до норм ч. 4 ст. 231, ч. 7 ст. 269 Господарського кодексу України, аб.. 1, 2 п. 11.3 договору поставки №ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019, виникло право на нарахування штрафних санкцій.

Відповідач згідно поданого відзиву просив: в задоволені позову Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Акціонерного товариства «Альцест» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Альцест» про стягнення штрафних санкцій на загальну суму 95 749,61 грн та витрат по сплаті судового збору, відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю; стягнути з позивача витрати на правову допомогу у сумі 8 600,00 грн. Відзив мотивовано тим, що у відповідності до пункту 7.2 договору поставки №ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019, оплата товару здійснюється позивачем лише після отримання, а ніяк не авансовими платежами, тобто ніякої заборгованості у відповідача за недопоставлений товар не існує.

Окрім того, відповідач також зауважив, що згідно з умовами договору поставки №ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019 строк виконання зобов`язання в частині відвантаження товару встановлений до 25.12.2019 (пункт 16.2 договору), заявку на поставку товару відповідач отримав вже після закінчення строку дії договору поставки в частині відвантаження товару, а саме 26.12.2019, що взагалі виключає обов`язок відповідача здійснювати поставку.

Відповідач підтвердив, що ним 28.12.2019 здійснено поставку позивачу товару частково, на суму 136 080,00 грн, а позивач згідно з платіжним дорученням №2559735 від 14.02.2020 здійснив оплату отриманого по договору поставки товару на відповідну суму, тобто розрахувався лише за фактично отриманий товар, але з порушенням строків оплати, встановлених п.7.2 договору поставки.

Таким чином, саме позивач не вчинив дій, що встановлені договором, до вчинення яких відповідач не міг виконати свого обов`язку, у зв`язку з чим, в силу приписів ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України, відповідач не вважається таким, що допустив прострочення виконання зобов`язання, у той час як постачальник не несе обов`язку щодо сплати штрафу та пені за договором поставки №ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019.

Згідно з відповіддю на відзив, позивач вказав, що згідно з п. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, тому отримання відповідачем письмової заявки №НХ11/7136 від 24.12.2019, часткове її виконання, лист №б/н від 27.12.2019, свідчать про усвідомлення відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019 та визнання невиконання їх у повному обсязі, відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.05.2020 у задоволені позову Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Акціонерного товариства «Альцест» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Альцест» про стягнення штрафних санкцій, а саме: штрафу у розмірі 78 189,13 грн, пені у розмірі 17 560,48 грн та витрат по сплаті судового збору, відмовлено.

Так, рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно пункту 16.2 договору поставки №ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019, строк його дії в частині відвантаження товару, протягом якого за правилами ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони реалізовують права і виникають обов`язки відповідно до договору, закінчився 25.12.2019. Заявку на поставку товару передано постачальнику 26.12.2019, тобто після припинення дії правочину. В пункті 13.1 договору закріплено, що зміни вносяться сторонами шляхом підписання додаткової угоди, докази складання якої з метою продовження строку дії договору до матеріалів справи не надавались, а пунктом 5.1 договору контрагенти прямо пов`язали поставку товару з оформленням письмової рознарядки (заявки) замовника. Станом на 26.12.2019, тобто на день, коли постачальнику передано заявку, закінчився строк дії договору, протягом якого могли бути замовлені інструменти, тому у постачальника не існувало обов`язку виконувати заявку, а отже нарахування штрафних санкцій на підставі пункту 11.3 договору є безпідставним.

Окремо суд першої інстанції зауважив, що часткова поставка відповідачем товару на суму 136 080,00 грн та повідомлення в листі №б/н від 27.12.2019 про неможливість поставки решти електроінструментів у зв`язку зі святковими днями на підприємстві виробника не свідчить про продовження строку дії договору, так як для цього слід було підписати додаткову угоду. Поставку та прийняття товару на суму 136 080,00 грн за видатковою накладною від 28.12.2019 №42968 суд кваліфікував як разову господарську операцію, про проведення якої, в межах договору, досягнуто домовленість після закінчення строку його дії. Щодо поставки решти товару на суму 390 945,66 грн, переліченого в заявці, контрагенти згоди не досягли, що підтверджується наведеною в листі від 27.12.2019 №б/н пропозицією відповідача поставити інструменти після січневих свят, яку позивач залишив без відповіді.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням Господарського суду Одеської області Акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило: визнати причину пропуску строку на апеляційне оскарження поважною; поновити строк на апеляційне оскарження; прийняти апеляційну скаргу до розгляду; апеляційну скаргу задовольнити; рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2020 у справі №916/710/20 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідач, укладаючи договір поставки №ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019 був обізнаний про його істотні умови, в тому числі, про закінчення строку дії договору. Ухвалюючи оскаржуване рішення, Господарський суд Одеської області не прийняв до уваги, що отримання відповідачем письмової заявки та часткове її виконання свідчать про усвідомлення ним своїх зобов`язань за договором поставки №ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019 та визнання невиконання їх у повному обсязі. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції також не проаналізував той факт, що за умовами п. 5.2 договору товар повинен бути поставлений впродовж 20 робочих днів з моменту отримання заявки.

У відповідності до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.06.2020 для розгляду скарги визначено судову колегію у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2020: витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/710/20; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2020 у справі №916/710/20 до надходження матеріалів справи №916/710/20 з Господарського суду Одеської області.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.06.2020: відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2020 у справі №916/710/20; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено іншим учасникам справи згідно з статтею 263 Господарського процесуального кодексу України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами його направлення учасникам справи) до 15.07.2020; роз`яснено іншим учасникам справи їх право в строк до 15.07.2020 подати до суду разом з відзивом на апеляційну скаргу або окремо будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копію вищевказаної ухвали суду від 30.06.2020 позивач отримав 07.07.2020, а відповідач - 06.07.2020.

В свою чергу, відповідачем протягом встановленого судом строку відзив на апеляційну скаргу не подано, що з огляду на положення ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає апеляційному перегляду оскарженого судового рішення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розгляд апеляційної скарги по суті здійснено 23.12.2020, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Богацької Н.С. у відпустці з 14.09.2020 по 16.09.2020, з 28.09.2020 по 30.09.2020, 04.11.2020 по 06.11.2020, 16.11.2020, з 03.12.2020 по 04.12.2020, 07.12.2020, у відрядженні з 21.10.2020 по 23.10.2020, з 12.11.2020 по 13.11.2020, з 25.11.2020 по 27.11.2020, з 17.12.2020 по 18.12.2020; судді Діброви у відпустці 27.11.2020, з 16.12.2020 по 17.12.2020 та у відрядженні з 26.10.2020 по 30.10.2020; судді Принцевської Н.М. у відпустці 23.10.2020, з 26.10.2020 по 30.10.2020, 27.11.2020.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.12.2019 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі начальника служби організації та проведення закупівель філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Таланова І.Ю., який діяв на підставі довіреності від 07.11.2019 №2094 та заступника начальника служби матеріально-технічного забезпечення філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з операційної роботи Вітушкіна О.В., який діяв на підставі довіреності від 25.10.2019 №2041 (замовник) з одного боку і Приватним акціонерним товариством «Альцест» в особі Одеської філії Приватного акціонерного товариства «Альцест», в особі директора Галкіна О.М., який діяв на підставі довіреності від 25.04.2019, зареєстрованої в реєстрі за №1815 (постачальник) з іншого боку укладено договір поставки №ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019, яким у пункті 1.1 сторони передбачили, що постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (Додаток №1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених в договорі.

Пунктом 1.2 договору сторони вказали найменування товару: електроінструмент, а у пункті 1.3 договору визначили виробника товару: ТОВ «Роберт БОШ Лтд» ROBERT BOSCH GmbH, Німеччина. Окрім того, замовник має право в односторонньому порядку зменшити обсяг закупівлі залежно від реального фінансування (пункт 1.4 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору кількість та асортимент товару визначається у специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору.

Розділом 5 договору сторони передбачили строки поставки:

- поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки (заявки) замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням замовника до прийняття товару (пункт 5.1 договору);

- товар має бути поставлений на підставі письмових рознарядок (заявок) впродовж 20 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом постачальником у кількості, визначеній у рознарядці (заявці). Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо товар не поставлений замовнику впродовж 20 робочих днів від дня одержання постачальником рознарядки (заявки) замовника (пункт 5.2 договору).

У пункті 6.3 договору зазначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків передбачених частиною 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Згідно з пунктом 6.4 договору загальна сума по договору 527 025,66 грн, у тому числі ПДВ 20 % 87 837,61 грн.

Розрахунки за поставлений товар здійснюються замовником протягом 30 банківських днів з дати поставки товару, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по постачанню товару, який підлягає оплаті в Єдиною реєстрі податкових накладних у встановлених чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН (пункт 7.2 договору).

Пункт 7.3 договору визначає, що днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Відповідальність сторін передбачена у Розділі 11 договору, де у пункті 11.1 передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за даним договором винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України і цим договором.

Сторони відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності замовника за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0,1 процента річних від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором (пункт 11.2 договору).

У свою чергу пунктом 11.3 договору визначено, що постачальник за даним договором несе наступну відповідальність:

- у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожний день затримки;

- за порушення термінів доставки товару, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленої в строк товару;

- при постачанні неякісного товару постачальник має проводити заміну товару на якісну за власний рахунок у термін, що не перевищує 20 діб, та сплатити штраф у розмірі 20 % від вартості поставленого товару неналежної якості;

- у разі передачі прав і обов`язків по укладеному договору постачання товару іншим особам постачальник, що порушив зобов`язання, сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % від суми договору.

Згідно з пунктом 11.7 договору сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до пункту 13.1 договору всі зміни, доповнення та додатки до цього договору, крім випадків, передбачених цим договором, вносяться сторонами шляхом підписання додаткових угоди, які є його невід`ємною частиною та мають юридичну силу, якщо вони підписані уповноваженими представниками сторін.

Строк дії договору визначено у пункті 16.2, де передбачено, що він встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2019, в частині відвантаження товару до 25.12.2019, в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору.

Додатком №1 до договору поставки №ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019 «Специфікація №1» визначено кількість та асортимент товару на загальну суму з урахуванням ПДВ 527 015,66 грн.

У відповідності до вимог пункту 5.1 договору Акціонерним товариством «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» оформлено письмову заявку від 24.12.2019 № НХ-11/7136 з проханням поставити товар (електроінструменти) на загальну суму 527025,66 грн, а саме: електродриль ударної дії GSB 1600 RE (артикул ) у кількості 41 штуки на суму 103354,44 грн з ПДВ; дриль шуруповерт акумуляторний GSR 18-2LI Plus Li-on (артикул 06019Е6120) у кількості 57 штук на суму 287591,22 грн з ПДВ; кутова шліфувальна машина дворучна GWS 22-230 H (артикул ) у кількості 42 штук на суму 136080,00 грн з ПДВ.

Заявку передано постачальнику 26.12.2019, про що ним проставлено відповідну відмітку.

Листом від 27.12.2019 відповідач повідомив позивача про те, що ним 26.12.2019 отримано заявку, однак з 25.12.2019 склади ТОВ «Роберт БОШ Лтд» в Україні та ROBERT BOSCH GmbH в Німеччині не працюють, у зв`язку з січневими святами, з урахуванням чого постачальник має можливість лише частково виконати заявку та поставити 28.12.2019 за договором кутову шліфувальну машину дворучну GWS22-230H у кількості 42 штук. Поставка решти електроінструментів можлива після закінчення свят.

Згідно з видатковою накладною від 28.12.2019 № 42968, відповідачем 28.12.2019 поставлено, а позивачем прийнято товар на загальну суму 136 080,00 грн.

Договір, додаток до нього та видаткова накладна підписані повноважними представниками та скріплені печатками контрагентів.

Підставою звернення Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до господарського суду з позовом у рамках провадження у даній справі про стягнення штрафних санкцій, нарахованих на підставі пункту 11.3 договору, за порушення строків поставки, визначених у пункті 5.2 договору стало те, що до моменту подачі позову товар, у кількості передбаченій Додатком до договору поставки № ОД/НХ-19-1003-НЮ від 23.12.2019 «Специфікація №1», так і не поставлено.

Належних та допустимих доказів щодо поставлення позивачу товару на суму 390 945,66 грн матеріали справи не містять.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 78 189,13 грн та пені в сумі 17 560,48 грн, у зв`язку з порушенням умов договору щодо поставки товару.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог мала здійснюватися судом за нормами Цивільного та Господарського Кодексів України, які регламентують правовідносини з розрахунків в межах купівлі-продажу, а також інших відповідних нормативно-правових актів, які регулюють відносини в сфері поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України на продавця покладено обов`язок передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

При цьому, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 662 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем була оформлена рознарядка (заявка) від 24.12.2019 № НХ-11/7136 (а.с. 14) на постачання товару: електроінструменту на суму 527 025,66 грн. Вказана заявка підписана заступником директора регіональної філії з інфраструктури та заступником директора регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з рухомого складу та отримана відповідачем 26.12.2019, про що свідчить підпис на вказаній заявці та підтверджується сторонами по справі.

В свою чергу, листом від 27.12.2019за підписом директора ОФ АТ «Альцест» (а.с. 15), відповідач підтвердив отримання ним 26.12.2019 заявки на поставки електроінструменту за спірним договором поставки від 23.12.2019, однак повідомив, що оскільки з 25.12.2019 склади ТОВ «Роберт БОШ Лтд» та Robert Bosch GmbH в Німеччині не працюють, Компанія «Альцест» має можливість 28.12.2019 тільки частково виконати заявки на поставку товарів, поставка решти електроінструменту можлива після закінчення січневих свят.

За умовами пункту 5.2 договору товар мав бути поставлений відповідачем як постачальником на підставі письмових рознарядок (заявок) впродовж 20 робочих днів з моменту отримання такої заявки позивача будь-яким способом у кількості, визначеній у рознарядці (заявці).

В силу приписів ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

На виконання умов договору поставки № ОД/НХ-19-1003НЮ від 23.12.2019 відповідачем було частково здійснено поставку обумовленого договором товару на адресу позивача на загальну суму 136 080,00 грн (видаткова накладна від 28.12.2019 № 42968 на суму 136 080,00 грн, а.с.16).

Отже, відповідач не поставив позивачу товар на суму 390 945,66 грн, що ним не спростовано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що згідно умов договору строк виконання зобов`язання в частині відвантаження товару встановлений до 25.12.2019, однак заявку на поставку товару відповідач отримав вже після закінчення строку дії договору поставки, що взагалі виключає обов`язок відповідача здійснювати поставку.

З приводу наведених заперечень відповідача, з якими погодився і суд першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 598 та ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з положеннями Цивільного кодексу України мають різний зміст.

Так, відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у ст. 530 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 1 якої якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений у п. 3 ст. 3 та ст. 627 Цивільного кодексу України принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладаючи 23.12.2019 договір поставки № ОД/НХ-19-1003НЮ та специфікацію до нього, відповідач погодив асортимент, кількість, ціну товару, строк поставки та строк дії договору, а отже і усвідомлював необхідність виконання таких зобов`язань у передбачені строки та можливі негативні наслідки, у разі їх порушення.

З матеріалів справи вбачається, що визначена п. 5.1 договору письмова рознарядка (заявка) позивача щодо поставки, обумовленого в специфікації товару, складена 24.12.2019.

Колегія суддів враховує, що за змістом листа від 27.12.2019 відповідач не відмовився від виконання наданої позивачем рознарядки, здійснивши часткову поставку товару та повідомивши позивача про те, що решта електроінструмента може бути поставлена після закінчення січневих свят.

Наведене свідчить про прийняття та узгодження визначеного умовами договору обов`язку з поставки товару, яке відбулось у межах строку його дії.

В свою чергу невиконання такого обов`язку свідчить про порушення зобов`язання, що має своїм наслідком застосування до останнього передбаченої договором відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

Такий висновок відповідає вимогам ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, а також правовій позиції, наведеній у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №927/333/17, від 19.03.2019 у справі №916/626/18, від 09.04.2020 у справі № 910/4962/18.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Вимоги ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України передбачають, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою ст. 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/10939/18, від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.

Також, керуючись правовим висновком зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, судова колегія акцентує увагу на тому, що з аналізу положень ст. 231 Господарського кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина 3 цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За умовами п. 11.3 договору визначено, що постачальник за даним договором несе наступну відповідальність:

- у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожний день затримки;

- за порушення термінів доставки товару, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20 % від вартості непоставленої в строк товару;

- при постачанні неякісного товару постачальник має проводити заміну товару на якісну за власний рахунок у термін, що не перевищує 20 діб, та сплатити штраф у розмірі 20 % від вартості поставленого товару неналежної якості;

- у разі передачі прав і обов`язків по укладеному договору постачання товару іншим особам постачальник, що порушив зобов`язання, сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % від суми договору.

На підставі наведених положень норм чинного законодавства та умов договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф у сумі 69 581,36 грн та пеню у сумі 15 627,25 грн (за період з 28.12.20219 по 03.03.2020).

Колегія суддів погоджується з наданим позивачем розрахунком штрафу за порушення термінів поставки продукції: 390 945,66 грн х 20 % = 78 189,13 грн.

Проте перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, колегією суддів встановлено, що він є не правильним в частині періоду нарахування, а саме щодо дати, з якої позивачем визначено період прстрочення. Наразі, з урахуванням пункту 5.2 договору, нарахування пені мало здійснюватися з 28.01.2020, а не з 28.12.2019.

Таким чином, розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання наступний.

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
390945,66грн.28.01.202003.03.2020

Процентна ставка пені:дві облікові ставок НБУ

Розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума боргу] 2 [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
28.01.202030.01.5.0013.527865.21
31.01.202003.03.25.0011227 754.81
Всього: 8 620.02

Отже, належний до стягнення розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 8 620,02 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду доходить висновку про часткову обґрунтованість доводів Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За таких обставин апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2020 у справі №916/710/20 підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом, підлягають розподілу відповідно до правил, встановлених ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.05.2020 у справі №916/710/20 скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Акціонерного товариства «Альцест» в особі Одеської філії Акціонерного товариства «Альцест» у справі №916/710/20 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альцест» в особі Одеської філії АТ «Альцест» (65005, м. Одеса, вул. Балківська, 143, код ЄДРОПУ 21009123) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ) в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19, ) штраф в розмірі 78 189,13 грн, пеню в сумі 8 620,02 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 905, 73 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альцест» в особі Одеської філії АТ «Альцест» (65005, м. Одеса, вул. Балківська, 143, код ЄДРОПУ 21009123) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ) в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19, ) витрати по сплаті судового збору на подання апеляційної скарги в сумі 2 858, 59 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати накази на виконання даної постанови.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська