ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/1470/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Сілаєва В.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Голосов Ю.В., ордер;

від відповідача: Черненко В.О., ордер;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ»

на рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2020, ухвалене суддею Літвіновим С.В. у м. Одеса, повний текст якого складено 05.10.2020

у справі №916/1470/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ»

про: стягнення 1 756 117,80 грн, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Олійно-жирова компанія» звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» про стягнення основного боргу в сумі 1 550 000, 00 грн., пені в сумі 33 540, 98 грн, штрафу в сумі 155 000, 00 грн, 3% річних в сумі 5 590, 16 грн, а також витрат на професійну допомогу в сумі 10 000, 00 грн та судового збору в сумі 26 341, 77 грн.

Позов мотивований неналежним виконанням умов договору про надання цільової поворотної фінансової допомоги № 01/04/19-2-ФД від 01.04.2019 щодо повернення фінансової допомоги у розмірі 1 550 000, 00 грн., що, в свою чергу, стало також підставою для нарахування штрафних санкцій та застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

22.06.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» надійшов зустрічний позов про визнання недійсним договору та клопотання про призначення комплексної судової-почеркознавчої експертизи.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву позивач посилається на те, що договір про надання поворотної цільової фінансової допомоги № 01/04/19-2-ФД від 01.04.2019 директором Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» не підписувався.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.06.2020 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» про визнання договору недійсним повернуто без розгляду так як її не підписано, що підтверджується актом №01-11/482/2020 від 22.06.2020.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.06.2020 Товариству з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» повернуто клопотання про призначення комплексної судової почеркознавчої-технічної експертизи по справі № 916/1470/20 без розгляду та як його не підписано.

15.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» повторно звернулось до Господарського суду Одеської області із зустрічною позовною заявою про визнання договору недійсним.

Разом із зустрічною позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» подане клопотання про призначення комплексної судової почеркознавчої-технічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.07.2020 Товариству з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» відмовлено в поновлені строку на подання зустрічної позовної заяви; зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» повернуто заявнику разом із клопотанням про призначення комплексної судової почеркознавчої-технічної експертизи.

23.09.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» надійшла заява про зупинення провадження, яка залишена судом без розгляду, у зв`язку з тим, що така заява подана після закриття підготовчого провадження, без клопотання про поновлення строку на її подання.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.09.2020 у справі №916/1470/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» задоволено повністю: з Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» стягнуто: заборгованість у розмірі 1550000 грн, пеню у розмірі 33540,98 грн, штраф у розмірі 155000 грн, інфляційні витрати у розмірі 11986,66 грн, 3% річних у розмірі 5590,16 грн, 26341,77 грн витрат на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн.

Судове рішення мотивоване обґрунтованістю позовних вимог та доведеністю їх матеріалами справи.

При цьому, судом відхилено твердження відповідача щодо підписання договору неуповноваженою особою, оскільки таких обставин відповідачем доведено не було. Крім того, відповідач не заперечує та не спростовує факту отримання на свій розрахунковий рахунок від позивача стягуваної суми фінансової допомоги.

Не погодившись з означеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить: рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2020 у справі №916/1470/20 скасувати у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» відмовити в повному обсязі; розглядати справу за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, зазначаючи, що:

договір про надання цільової поворотної фінансової допомоги № 01/04/19-2-ФД від 01.04.2019 директором Товариства не підписувався, про його існування, укладання та надання допомоги, директору не було відомо, що у світлі приписів ст.ст. 215, 234 Цивільного кодексу України свідчить про недійсність останнього;

в порушення положень п. 9.1 Договору позивачем не вчинено заходів з врегулювання спору, у зв`язку з чим відповідач був фактично позбавлений можливості в досудовому порядку врегулювати спір;

судом безпідставно здійснено повернення зустрічної позовної заяви, адже на час подання зустрічного позову та клопотання про призначення експертизи діяв карантин, відповідно процесуальні строки для вчинення відповідних процесуальних дій продовжувались на строк дії карантину. Наведені обставини призвели до порушення закріпленого Господарським процесуальним кодексом України принципу змагальності сторін та права на справедливий розгляд справи судом.

Крім того, разом з апеляційною скаргою апелянтом подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, у якому останній просить суд: поновити строк для подання клопотання про витребування доказів у справі №916/1470/20; призначити судову почеркознавчу експертизу у справі №916/1470/20, на вирішення якої поставити питання: 1) Чи виконано підпис на договорі про надання цільової поворотної фінансової допомоги №01/04/19-2-ФД від 01.04.2019 від імені директора Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» Маркунтовичем В.Ф. самим ОСОБА_1 чи іншою особою?; проведення судової експертизи у справі №916/1470/20 доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ»; провадження у справі №916/1470/20 зупинити до закінчення проведення експертизи та повернення матеріалів справи до Південно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до вимог ст. 32 та ч. 1 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2020 для розгляду вказаної апеляційної скарги визначено судову колегію у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Богацька Н.С., судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» відкрито апеляційне провадження; іншим учасникам справи згідно з нормами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 18.11.2020 та роз`яснено про право подати до суду разом з відзивом на апеляційну скаргу або окремо будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище статті, або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення чи залишення без розгляду; запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» у строк до 18.11.2020 письмово викласти свої міркування/заперечення відносно клопотання апелянта про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі №916/1470/20.

16.11.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» надійшла заява про зупинення апеляційного провадження у справі, у якій скаржник просить зупинити апеляційне провадження у справі №916/1470/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» на рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2020 у справі №916/1470/20 до набрання законної сили рішенням у справі №911/2167/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» про визнання недійсним Договору про надання цільової повторної фінансової допомоги №01/04/19-2ФД від 01.04.2019.

В обґрунтування вказаної заяви скаржник зазначив, що внаслідок повернення судом першої інстанції зустрічної позовної заяви про визнання договору недійсним разом із клопотанням про призначення комплексної судової почеркознавчої-технічної експертизи у справі, він вимушений був звернутися до Господарського суду Київської області за захистом своїх прав із самостійним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» про визнання недійсним Договору про надання цільової повторної фінансової допомоги №01/04/19-2ФД від 01.04.2019 разом із клопотанням про призначення комплексної судової почеркознавчої-технічної експертизи (копії додаються).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.09.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №911/2167/20, ухвалою від 13.10.2020 підготовче засідання відкладено на 17.11.2020.

Враховуючи, що предметом позову у справі №911/2167/20 є визнання недійсним того ж самого договору, на підставі якого позивач заявляє вимоги про стягнення боргу, пені та штрафних санкцій з відповідача у справі №916/1470/20, задоволення позовних вимог у справі №911/2167/20 буде мати своїм наслідком відсутність правових підстав для задоволення позову у даній справі, що, на думку заявника, зумовлює обов`язок суду зупинити провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

18.11.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2020 у справі №916/1470/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» - без задоволення; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

За змістом сформульованих у відзиві на апеляційну скаргу заперечень щодо клопотання апелянта про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі №916/1470/20 позивач зазначив, що суд першої інстанції у даній справі не розглядав вимоги відповідача про визнання недійсним вказаного договору, не приймав рішення щодо вказаних позовних вимог, двічі повернувши без розгляду зустрічну позовну заяву з підстав її неналежного оформлення та пропуску процесуальних строків; обставини недійсності договору не були предметом доказування у даній справі, а тому висновок судової почеркознавчої-технічної експертизи підпису у договорі, вразі проведення такої, є неналежним доказом, оскільки не встановлює обставин, які підлягають доказуванню у справі №916/1470/20.

Крім того, позивач додатково зазначив, що аналогічне клопотання відповідача з 27.07.2020 перебуває у Господарському суді Київської області у справі №911/2167/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» про визнання недійсним Договору про надання цільової повторної фінансової допомоги №01/04/19-2ФД від 01.04.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 Товариству з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи; справу №916/1470/20 призначено до розгляду на 21.12.2020 о 14:00 год.; Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» запропоновано у строк до 09.12.2020 письмово викласти свої міркування/заперечення відносно заяви про зупинення апеляційного провадження.

09.12.2020 від позивача надійшли пояснення на заяву щодо зупинення провадження у справі, згідно яких останній повідомляв, що рішенням Господарського суду Київської області від 08.12.2020 у справі № 911/2167/20 у задоволенні позову ТОВ «БЕЛРУМ» було відмовлено; дії відповідача свідчать про фактичне схвалення спірного правочину, а отже обставини підписання договору неуповноваженою особою не мають жодного значення для вирішення даного спору.

В судовому засіданні 21.12.2020 представники сторін висловились на підтримку власних доводів та заперечень з мотивів, які викладені письмово.

Подана апелянтом заява про зупинення провадження відхилена судом, з наступних мотивів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які встановлюються іншим судом, у принципі не можуть бути встановлені господарським судом у даній справі з незалежних від нього (суду) законодавчо зумовлених причин. Сама лише взаємопов`язаність двох справ (у тому числі й тих, у яких місцевий господарський суд дійшов протилежних висновків) не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі.

При цьому, наведена процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №910/6674/19.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором про надання цільової поворотної фінансової допомоги № 01/04/19-2-ФД від 01.04.2019, дійсність якого в силу положень ст. 204 Цивільного кодексу України презюмується.

В свою чергу, предметом спору у справі №911/2167/20 є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» про визнання недійсним договору про надання цільової поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України обов`язком суду апеляційної інстанції є перевірка законності та обґрунтованості прийнятого місцевим судом рішення у справі, тоді як можливе подальше визнання недійсним договору або його окремих частин може бути підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. Наведеної правової позиції дотримується й Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду (постанова від 10.12.2019 у справі № 910/2650/19).

Окрім того варто зазначити, що на момент проведення судового засідання 21.12.2020 у справі №911/2167/20, Господарським судом Київської області винесено рішення від 08.12.2020, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» - відмовлено. Доказів оскарження вказаного судового рішення станом на 21.12.2020 до суду не надано.

Таким чином суд апеляційної інстанції доходить висновку, що результат вирішення справи №911/2167/20 не впливає на розгляд справи №916/1470/20.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» (сторона-2) укладено договір про надання цільової поворотної фінансової допомоги № 01/04/19-2-ФД (договір), за умовами якого сторона-1 зобов`язується надати стороні-2 цільову поворотну фінансову допомогу для потреб господарської діяльності останнього відповідно до статутних цілей діяльності сторони-2, а сторона-2 зобов`язується використати цільову поворотну фінансову допомогу за цільовим призначенням та повернути її у визначений даним договором строк.

За визначенням п. 1.2 договору цільова поворотна фінансова допомога це сума грошових коштів в національній валюті України, передана стороні-2 у користування на визначений строк відповідно до даного договору, яка не передбачає нарахування процетів за користування такою допомогою та є обов`язковою до повернення у строк до 01.04.2020 включно.

Сума допомоги, яка надається стороною-1 та отримується стороною-2 по цьому договору становить 1 600 000, 00 грн (п. 2.1 договору).

В розділі 3 договору сторонами погоджено порядок надання допомоги:

сторона-1 зобов`язується (за наявності можливості) надати стороні-2 визначену у п. 1.2 договору в повному обсязі до 31.12.2019 включно (п. 3.1 договору);

сторони розумують, що допомога надається лише у випадку наявності у сторони-1 можливості надати таку допомогу. У випадку, якщо сторона-1 не може надати визначену п. 2.1 договору допомогу у визначеному розмірі та у визначений строк, він інформує про це сторону-2. В такому разі ненадання допомоги або надання допомоги не в повному обсязі не вважається порушенням стороною-1 зобов`язань за цим договором (п. 3.2 договору);

допомога надається у національній валюті України гривні, у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок сторони-2, вказаний у даному договорі (п. 3.3 договору);

днем надання допомоги вважається день перерахування коштів на банківський рахунок сторони-2 (п. 3.4 договору).

Згідно з п. 5.1 договору сторона-2 зобов`язалась повернути надану допомогу в строк до 01.04.2020 включно. Сторона-2 має право повернути допомогу до закінчення строку визначеного в п. 5.1 даного договору.

Строк, вказаний в п. 5.1 даного договору, може бути продовжений за згодою сторін, про що сторонами в обов`язковому порядку підписується додаткова угода до даного договору (п. 5.2 договору).

Згідно встановленого розділом 6 договору порядку повернення допомоги, допомога повертається стороною-2 в національній валюті України гривні, у безготівковій формі, шляхом перерахування суми коштів, отриманої від сторони-1 у відповідності до п. 2.1 та п. 3.1 договору, на поточний рахунок сторони-1 (п. 6.1 договору). Днем повернення допомоги (її частини) вважається день зарахування коштів (їх частини) на банківський рахунок сторони-1 (п. 6.2 договору).

Відповідно до п.п. 7.3, 7.4 договору за порушення строку повернення допомоги (її частини) сторона-2 сплачує стороні-1 неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми неповернутих своєчасно грошових коштів за кожен день прострочення виконання зобов`язання, а у випадку порушення строку повернення допомоги більш ніж на 3 календарних дні також додатково штраф у розмірі 10% від суми не повернутих своєчасно грошових коштів.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому (п. 11.1 договору).

На виконання умов договору, позивачем згідно платіжних доручень № 588981365 від 01.04.2019 на суму 930 000, 00 грн та № 588981379 від 08.04.2019 на суму 620 000, 00 грн на рахунок відповідача перераховано грошові кошти в загальному розмірі 1 550 000, 00 грн.

Неповернення означеної цільової поворотної фінансової допомоги, у строки, передбачені договором стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з позики.

За визначенням ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Наразі, будь-яких доказів сплати стягуваної заборгованості чи припинення відповідних зобов`язань іншим передбаченим законом способом, відповідачем, всупереч ст.ст.13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, до справи не надано і за змістом апеляційної скарги не вбачається.

Таким чином, з огляду на викладене та відсутність в матеріалах справи доказів погашення відповідачем заборгованості, невиконання грошових зобов`язань було правомірно кваліфіковано судом першої інстанції як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив їх виконання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу, що є підставою для правомірного стягнення з останнього 1 550 000, 00 грн.

В свою чергу, відповідно до ст. ст. 549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу, передбачених п. п. 7.3, 7.4 договору.

За поданим позивачем розрахунком сума пені за період з 02.04.2020 по 15.05.2020 склав 33 540, 98 грн., сума штрафу 155 000, 00 грн.

Представлений позивачем розрахунок перевірений як місцевим, так і апеляційним господарським судом, є арифметично та методологічно вірним.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши представлений позивачем розрахунок 3% річних, які за період з 02.04.2020 по 15.05.2020 склали 5 590, 16 грн та інфляційних втрат за квітень 2020 року 11 986, 66 грн, враховуючи встановлені обставини порушення грошового зобов`язання, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно обґрунтованості заявлених вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до спростування факту підписання договору директором Товариства.

Між тим, попри наведені обставини, вказаний договір недійсним у встановленому порядку не визнавався, а отже, в силу прямого припису ст. 204 Цивільного кодексу України його правомірність презюмується.

Відповідний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 916/5073/15, згідно з яким закріплена у ст. 204 Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, пов`язані безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

З матеріалів справи також вбачається, що на виконання умов договору позивачем було перераховано суму цільової поворотної фінансової допомоги і таке виконання прийняте відповідачем. Будь-яких доказів на спростування означених обставин відповідачем суду не представлено.

Щодо посилань апелянта на безпідставність повернення судом матеріалів зустрічної позовної заяви та як наслідок порушення принципу змагальності сторін, колегія суддів зазначає наступне:

по-перше, ухвали Господарського суду Одеської області про повернення зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ», відповідачем у встановленому порядку не оскаржені та їх оцінка не є предметом даного апеляційного провадження;

по-друге, повернення зустрічної позовної заяви жодним чином не перешкоджає апелянту звернутися до суду з відповідним позовом. Наразі, як встановлено судом, таке право було ним реалізовано шляхом звернення до Господарського суду Київської області та за результатами розгляду, у задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ОЛІЙНО-ЖИРОВА КОМПАНІЯ» про визнання недійсним Договору про надання цільової поворотної фінансової допомоги - відмовлено;

по-третє, у світлі запровадженого ст. 2 та закріпленого ст. 13 Господарського процесуального кодексу України принципу змагальності сторін, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, що кореспондується з приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку доказування.

В силу положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, заперечення проти позову викладається відповідачем у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Отже, відповідач не був позбавлений можливості доводити свою позицію шляхом її викладення у відповідних заявах по суті спору з наданням відповідних доказів в її підтвердження.

За таких обставини доводи заявника апеляційної скарги відхиляються судовою колегією як такі, що позбавлені належного правового та доказового обґрунтування.

Крім того, судом в порядку ст.ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, також вирішено питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10 000, 00 грн.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, за якою інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано належним чином завірені копії документів, а саме: договір про надання правової допомоги №11 від 05.05.2020; додаткову угоду до договору №1 від 12.05.2020; розрахунок вартості послуг з детальним описом (наданих послуг), виконаних адвокатом від 05.05.2020; платіжне доручення № 588981827 про сплату правової допомоги від 12.05.2020.

Відповідачем клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України не заявлялося. Будь-яких аргументів з приводу незгоди відповідача з оскаржуваним рішенням в цій частині апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2020 у справі № 916/1470/20 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛРУМ» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2020 у справі №916/1470/20 залишити без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.12.2020.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.П. Разюк

Я.Ф. Савицький