ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2020 р. Справа№ 910/3891/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" на рішення господарського суду м. Києва від 07.08.2020 у справі №910/3891/20 (суддя - Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПСТ АВТОМАТИК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ"

про стягнення 28 250,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПСТ АВТОМАТИК" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" про стягнення 30013,57 грн збитків (враховуючи прийняті судом першої інстанції до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та заяву про зміну предмету позову).

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі №910/3891/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПСТ АВТОМАТИК" 30013,57 грн збитків, 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Мотивуючи ухвалене рішення, місцевий господарський суд виходив з наявності підстав вважати спірний вантаж втраченим у розумінні ч. 2 ст. 919 ЦК України. Враховуючи викладене, а також приписи ст. 22 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно стягнення з відповідача збитків у сумі 30013,57 грн, яка становить вартість втраченого вантажу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням обставин, що мають суттєве значення для справи, а також ненаданням належної оцінки доказам, поданим відповідачем. За твердженням скаржника, судом першої інстанції помилково відхилені доводи відповідача про застосування до спірних правовідносин сторін Умов надання послуг ТОВ "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" в редакції № 11.18-1 від 19.11.2018 року з тієї підстави, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обізнаності позивача на момент передачі спірного відправлення до перевезення, що його доставка буде здійснюватися саме у відповідності до цих Умов. Так, апелянта вказує, що Умови надання послуг ТОВ "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" регулюють порядок надання комплексу послуг, пов`язаних з міжнародною експрес-доставкою відправлень з/на територію України, а тому застосовуються до всіх договорів про надання послуг з міжнародної експрес-доставки у тій версії, яка діє на момент передачі міжнародного експрес-відправлення до перевезення. Актуальна версія Умов публікується на веб-сайті виконавця за адресою: http://novaposhta.ua і набирає чинності з дня її публікації. Передача замовником відправлення для доставки (перевезення) розцінюється як безумовна згода та прийняття нової версії Умов. Крім цього, апелянт зазначає, що листом від 27.02.2019 позивач був повідомлений про те, що для компенсації вартості вантажу немає підстав, адже вантаж знайшовся і перебуває на території України під митним контролем. Оскільки позивачем протягом установленого строку не було вчинено дій, необхідних для митного оформлення вантажу, у той час як допустимий строк зберігання міжнародного експрес-відправлення закінчився, останнє було повернуто перевізником у зворотному напрямку, тобто відправнику. У силу того, що одержувач відмовився від отримання відправлення без належних для того підстав, відповідач не несе відповідальності у вигляді відшкодування збитків у розмірі вартості втраченого вантажу.

28.09.2020 матеріали справи разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 поновлено ТОВ "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі №910/3891/20, апеляційну скаргу відповідача залишено без руху.

27.10.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" на рішення господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі № 910/3891/20, зупинено дію вказаного рішення суду першої інстанції, розгляд апеляційної скарги визначено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, 28.11.2018 позивачем було надано, а відповідачем прийнято до виконання заявку на міжнародну доставку, у якій вказано: замовник/платник/отримувач - ТОВ "ПСТ АВТОМАТИК", адреса: м. Дніпро, 490101, вул. Миколи Руденка 60Б; відправник: EFAFLEX Tor und Sicherheitssysteme GmbH & Co.KG, адреса: Germany, Bruckberg, 84079, Fliederstrasse 14; інформація про вантаж: door curtain PVS, вага 36,5 кг, розмір 224/37/26, вартість вантажу 951,76 EUR (євро); вид сервісу: стандарт (автомобільна доставка імпортних посилок до 70 кг із Європи); дата готовності вантажу: 28.11.2018; додаткові інструкції та додаткова інформація: після розмитнення відправити на адресу: м. Баштанка, Миколаївська обл., відділення № 1, отримувач: ТДВ "Баштанський сирзавод" (а.с. 4).

Дана заявка на міжнародну доставку містить зазначення, зокрема, про те, що замовник доручає ТОВ "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" здійснити перевезення вантажу відповідно до умов та інструкцій, що вказані в цій заявці та у відповідності до Договору про надання послуг з міжнародної експрес-доставки, Умов надання послуг "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" і зобов`язується здійснити оплату послуг згідно даної заявки у відповідності з діючими тарифами.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне міжнародне експрес-відправлення (далі - МЕВ) було прийняте відповідачем до транспортування за маршрутом Німеччина - Україна, що підтверджується експрес накладною № 4 від 28.11.2018 (а.с. 66).

Так, у вказаній експрес накладній орієнтовною датою прибуття вантажу значиться 10.12.2018.

06.12.2018 сканування (відслідковування маршруту руху за допомогою інформаційної системи) МЕВ припинилося.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.12.2018 позивач звертався до відповідача з вимогою про доставку спірного вантажу, що також не заперечується відповідачем.

Зі змісту електронного листування сторін слідує, що 21 січня 2019 року відповідач повідомив позивача, що пошуки вантажу не призвели до позитивного результату, претензія позивача знаходиться на розгляді у керівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2019 позивачем було здійснене повторне замовлення такого ж товару, вартістю 971,96 євро, про що свідчить підтвердження виробника № 200545804 від 21.01.2019 (а.с. 60-65). Вимогу про оплату повторного замовлення було оформлено інвойсом № 10519596 від 21.01.2019 (а.с. 47-50).

08.02.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією щодо втраченого вантажу № б/н від 08.02.2019 (а.с. 11-12), у якій вказував про те, що з 10.12.2018 на його вимогу не було надано ні самого вантажу, ні інформації про його місцезнаходження, у зв`язку з чим відповідно до норм Цивільного кодексу України такий вантаж визнається втраченим перевізником. З огляду на вказану обставину позивач просив, зокрема, належним чином засвідчити та повернути акт про втрату вантажу за ММВ/МЕВ № 4, датований 22.01.2019 на суму 951,75 EUR, та відшкодувати вартість вантажу.

27.02.2019 відповідач направив на електронну пошту позивача Olexandr Azza лист від 27.02.2019 (а.с. 96-97), яким у відповідь повідомив, що 08.02.2019 вантаж прибув до України та був розміщений в зону митного контролю для проведення митних формальностей. Станом на 20.02.2019 вантаж знаходиться під митним контролем за адресою: м. Київ, вул. Марка Вовчка, 18а. Також відповідач звернув увагу позивача, що вантаж може знаходитись під митним контролем 30 календарних днів. Якщо позивачем не буде проведено розмитнення вантажу протягом цього часу, вантаж автоматично повертається відправнику за рахунок позивача. Оскільки вантаж було знайдено та доставлено в Україну в повному обсязі, відповідач вказав, що не має підстав компенсувати вартість вантажу в сумі 951,76 євро. Водночас, визнаючи, що термін доставки був порушений, у якості компенсації за затримку в доставці відповідач надав позивачу знижку в розмірі 50% на рахунок за доставку вантажу.

Листом №1П-1503/19 від 15.03.2019 (а.с. 152) відповідач звернувся до Київської міської митниці ДФС України щодо надання дозволу на повернення відправнику спірного МЕВ у зв`язку з усною відмовою отримувача оплачувати податки і збори та закінченням допустимого строку зберігання МЕВ.

Звертаючись до господарського суду з вимогою про стягнення збитків, позивач, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 919 ЦК України, зазначив про наявність підстав вважати спірний вантаж втраченим. З огляду на вказану обставину позивачем було повторно замовлено у виробника виготовлення такого ж товару для його покупця - ТДВ "Баштанський сирзавод", та повторно його оплачено. Вартість первісно замовленого позивачем товару становила 951,76 євро, що вказано в проформа-інвойсі 500264006. Для здійснення оплати вказаної суми контрагенту позивачем спочатку було замовлено (заявка № 68 від 11.12.2018 на придбання валюти), а потім придбано (підсумкова виписка по рахунку позивача за 12.12.2019) 951,76 євро за 30013,57 грн (а.с. 41-46, 120-122). Здійснення позивачем оплати за товар в сумі 951,76 євро підтверджується повідомленням SWIFT від 13.12.2018 (а.с. 51). Отже, стверджуючи про наявність підстав вважати спірний вантаж втраченим, позивач зазначає, що зазнав збитків у розмірі його вартості - 30013,57 грн (951,76 євро), які і просить стягнути з перевізника - ТОВ "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ".

Встановивши вказані обставини справи, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

В силу ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Вантаж, не виданий одержувачеві на його вимогу протягом тридцяти днів після спливу строку його доставки, якщо більш тривалий строк не встановлений договором, транспортними кодексами (статутами), вважається втраченим.

Одержувач вантажу повинен прийняти вантаж, що прибув після спливу зазначених вище строків, і повернути суму, виплачену йому перевізником за втрату вантажу, якщо інше не встановлено договором, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Водночас за приписами ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 № 72/14-612/1-1559 "Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

З огляду на умови заявки на міжнародну доставку від 28.11.2018, враховуючи обставини даної справи та фактичні відносини, які виникли між сторонами з приводу міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що на спірні правовідносини поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.

Так, в силу п. 1 ст. 17 вказаної Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Частиною 1 ст. 23 Конвенції визначено, якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

Згідно зі ст. 19 Конвенції важається, що мало місце прострочення доставки, якщо вантаж не був доставлений в узгоджений термін або, якщо вантаж не був доставлений в узгоджений термін, фактична тривалість перевезення з урахуванням обставин справи, і зокрема, у випадку часткового завантаження транспортного засобу, часу, необхідного при звичайних умовах для комплектації вантажів для повного завантаження, перебільшує час, який був би необхідний сумлінному перевізнику.

Таким чином, строк доставки вантажу має бути узгоджений сторонами і вказаний у накладній. Відсутність домовленості між сторонами з цього приводу, тим не менш, дозволяє визначити для кожного конкретного перевезення граничний строк доставки вантажу. Так, якщо строк доставки в накладній не вказаний, то для того, щоб встановити, доставив перевізник вантаж вчасно чи ні, необхідно визначити, який строк слід вважати розумним для виконання даного конкретного перевезення по конкретному маршруту за конкретних обставин.

Водночас той факт, що вантаж не був доставлений протягом тридцяти днів після закінчення узгодженого терміну або, за відсутності узгодженого терміну, протягом шістдесяти днів із дня прийняття вантажу перевізником, є безперечним доказом втрати вантажу і особа, яка має право пред`явити претензію, може на цій підставі вважати його загубленим (п. 1 ст. 20 Конвенції).

Відповідно до п.п. 2 - 4 ст. 20 Конвенції особа, яка має таке право, може, отримавши компенсацію за втрачений вантаж, надіслати письмовий запит про те, щоб її негайно сповістили у випадку, якщо вантаж буде знайдений протягом року після сплати компенсації. Їй надається письмове підтвердження отримання такого запиту.

Протягом тридцяти днів після отримання такого запиту, особа, яка має вищезазначене право, може вимагати, щоб вантаж був доставлений їй за умови сплати платежів, зазначених у вантажній накладній, а також після повернення отриманої нею компенсації, за винятком будь-яких зборів, включених до компенсації, але без впливу на будь-які претензії щодо відшкодування за прострочення доставки відповідно до статті 23 і статті 26, там де вона є застосовною.

За відсутності запиту, зазначеного у пункті 2, або будь-яких інструкцій, наданих у тридцятиденний термін, передбачений у пункті 3, або у випадку, коли вантаж не був знайдений протягом року з дня сплати компенсації, перевізник має право розпоряджатися знайденим вантажем відповідно до законодавства місцезнаходження вантажу.

Зі змісту наведеної норми слідує, що поняття «загублений вантаж» у ній розглядається виключно з юридичної точки зору. У даному випадку мається на увазі застосування усієї повноти правових наслідків загубленої речі до вантажу, який фактично може залишитися у перевізника.

Так, пункт 1 вказаної норми наділяє одержувача правом відмовитися від вантажу і вимагати компенсації його вартості, утім, лише за наявності беззаперечної підстави вважати такий вантаж втраченим, тобто тільки після спливу 30 днів з дня узгодженого терміну доставки або, у разі його відсутності, 60 днів з дня прийняття вантажу перевізником.

Як встановлено місцевим господарським судом, умови заявки на міжнародну доставку від 28.11.2018 не містять визначеного строку доставки вантажу. Водночас з експрес накладної № 4 від 28.11.2018 вбачається, що зазначена у ній дата прибуття вантажу - 10.12.2018, є лише орієнтовною, тому не може бути розцінена як чітко визначена та гарантована.

Враховуючи, що згідно з експрес накладною № 4 вантаж був прийнятий до перевезення відповідачем 28.11.2019, останнім днем 60-денного строку було 27.01.2019.

Разом з тим, як зазначає сам позивач, повторне замовлення такого ж товару, вартістю 971,96 євро, було здійснене ним 21.01.2019 згідно з підтвердженням виробника № 200545804 від 21.01.2019 (а.с. 60-65).

Враховуючи, що повторне замовлення такого ж товару є юридично значимою дією позивача, оскільки свідчить про його фактичну відмову від первісно замовленого та переданого до перевезення товару, то у розумінні п. 1 ст. 20 Конвенції на вчинення такої дії вантажоодержувач набуває права тільки за наявності беззаперечної підстави вважати первісний вантаж загубленим, тобто після спливу визначених даною нормою строків.

Натомість, як уже зазначалося, відмова вантажоодержувача від переданого до перевезення вантажу шляхом повторного замовлення такого ж самого товару мала місце 21.01.2019, тобто до спливу 60-денного строку з дня прийняття вантажу перевізником, а відтак право вважати спірний вантаж юридично загубленим у позивача ще не виникло.

З огляду на вказане колегія суддів вважає таку відмову позивача від отримання спірного вантажу передчасною та безпідставною, а відтак останній повинен був прийняти доставлений вантаж, який фактично втраченим не є.

При цьому колегією суддів враховано, що станом на дату прибуття спірного вантажу на територію України оплата за повторно замовлений товар у сумі 971,96 євро позивачем здійснена не була з огляду на наявне у матеріалах справи повідомленням SWIFT, датоване лише 18.07.2019 (а.с. 53).

У контексті спірних правовідносин сторін слід звернути увагу, що порядок надання ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» комплексу послуг, пов`язаних з міжнародною експрес-доставкою відправлень з/на територію України урегульовано, у тому числі, Умовами надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ».

Так, вказані Умови за своїм змістом є публічним договором, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. п. 1.10, 2.1 Умов останні підлягають застосуванню при наданні послуг з міжнародної експрес-доставки у тій версії, яка діє на момент передачі міжнародного експрес-відправлення до перевезення. Актуальна версія Умов публікується на веб-сайті виконавця за адресою: http://novaposhta.ua і набирає чинності з дня її публікації. Приєднання замовника до вказаних Умов відбувається шляхом вчинення останнім дій, спрямованих на отримання послуг товариства, а саме - передачі замовником ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» відправлення за міжнародною експрес-накладною, що розцінюється як безумовна згода та прийняття замовником вказаних Умов.

Враховуючи викладене, висновок місцевого господарського суду про те, що вказані Умови не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження обізнаності позивача на момент передачі спірного відправлення до перевезення, що його доставка буде здійснюватися саме у відповідності до цих Умов, є помилковим.

До того ж, у розумінні п. 2.1 Умов саме на позивача покладено обов`язок ознайомитися зі змістом вказаних Умов, у той час як сам по собі факт передачі відповідачу вантажу до перевезення є достатнім свідченням згоди позивача, що таке перевезення буде здійснюватися, у тому числі, у відповідності з вищевказаними Умовами.

Так, згідно з п. 12.2 Умов надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» (редакція № 11.18-1 від 19.11.2018) відправлення підлягає митному оформленню та огляду в порядку, визначеному законодавством країн відправника і одержувача.

У розумінні пп. 15.5.3 вказаних Умов нерозмитнення відправлення протягом 30 календарних днів є випадком, який унеможливлює доставку відправлення.

Відповідно до п. 14.4 Умов одержувач повинен протягом строків (термінів), встановлених чинним законодавством та цими Умовами, провести митне оформлення самостійно або замовити відповідну послугу в НПІ. У випадку не проведення одержувачем митного оформлення відправлення НПІ залишає за собою право повернути таке відправлення відправнику. При цьому витрати, пов`язані з поверненням відправлення, сплачуються замовником.

Як уже зазначалося, листом від 27.02.2019 відповідач повідомив позивача, що 08.02.2019 вантаж прибув до України та був розміщений в зону митного контролю для проведення митного оформлення. Станом на 20.02.2019 вантаж знаходиться під митним контролем за адресою: м. Київ, вул. Марка Вовчка, 18а. Також відповідач звернув увагу позивача, що вантаж може знаходитись під митним контролем 30 календарних днів. Якщо позивачем не буде проведено розмитнення вантажу протягом цього часу, вантаж автоматично повертається відправнику за рахунок позивача.

Фактичні обставини справи свідчать, що позивачем не було вчинено дій, спрямованих на митне оформлення спірного вантажу.

З огляду на вказане, враховуючи закінчення допустимого строку зберігання міжнародного експрес-відправлення, виходячи з положень Митного кодексу України, Інструкції з організації митного контролю та митного оформлення міжнародних експрес-відправлень, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України від 03.09.2007 № 728, а також Умов надання послуг ТОВ «НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ» (у редакції № 11.18-1 від 19.11.2018), відповідач листом №1П-1503/19 від 15.03.2019 (а.с. 152) звернувся до Київської митниці ДФС України щодо надання дозволу на повернення відправнику спірного міжнародного експрес-відправлення.

Якщо відправник/одержувач відмовився від послуг митного оформлення або відправником/одержувачем не вчинено дій, які необхідні для здійснення митного оформлення (не надано документи, надано не повний комплект документів, тощо) або з відправником/одержувачем відсутній зв`язок протягом строку, що надається для митного оформлення, таке відправлення вважається невитребуваним (п. 12.9 Умов).

У силу п.п. 17.5.2 відповідач не несе відповідальності за недоставку/прострочення доставки відправлень, зокрема, у випадку відмови одержувача від отримання відправлення без належних для того підстав (пошкодження, втрата тощо).

Отже, враховуючи, що відмова від вантажу була здійснена одержувачем до виникнення права вважати спірний вантаж юридично загубленим, а відтак не спростовує обов`язку позивача прийняти міжнародне експрес-відправлення, яке фактично втраченим не є, а також беручи до уваги, що подальша відмова одержувача від отримання відправлення без належних для того підстав не може мати своїм наслідком відповідальність перевізника у вигляді компенсації вартості невитребуваного вантажу, колегія суддів дійшла висновку, що у позові про стягнення з відповідача збитків у розмірі вартості вантажу, повернутого перевізником у зворотному напрямку, тобто відправнику, слід відмовити.

У контексті заявленої вимоги про застосування правових наслідків загубленої речі до вантажу, який фактично таким не є, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у розумінні п. п. 2, 3 ст. 20 Конвенції доставка перевізником юридично втраченого вантажу після спливу визначених у вказаній нормі строків не зобов`язує одержувача, а наділяє правом прийняти такий вантаж. Тобто одержувач на власний розсуд вирішує, приймати чи відмовитися від вантажу, який надійшов поза межами визначених строків.

Утім, у силу п. 4 ст. 20 Конвенції відмова одержувача від такого вантажу та відшкодування перевізником його вартості повинні мати своїм беззаперечним наслідком виникнення в останнього права розпоряджатися вантажем, який залишився у нього, на власний розсуд, у тому числі, з метою компенсації понесених витрат у зв`язку з виконанням перевезення.

У силу ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Запроваджений наведеною нормою стандарт доказування вірогідності доказів полягає у необхідності співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, у результаті чого вбачається за можливе дійти висновку, що факти, які розглядаються, ймовірно мали місце, як про це стверджується стороною по справі. При цьому, важливим стає те, не скільки доказів буде надано за кількістю, а їх змістовна вага, тобто домінування не у кількісному, а у якісному вимірі.

Виходячи з положень наведеної норми, колегія суддів вважає, що наявний у матеріалах справи лист №1П-1503/19 від 15.03.2019, адресований Київській міській митниці ДФС України (з додатками до нього), свідчить, що повернення перевізником спірного міжнародного експрес-відправлення у зворотному напрямку, тобто відправнику, дійсно мало місце, як про те стверджує відповідач.

Водночас у ст. 16 ЦК України законодавець закріпив право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у той час, як у ст. 13 названого Кодексу визначив межі здійснення цивільних прав, вказавши, зокрема, що при їх здійсненні особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

У разі порушення особою при здійсненні своїх прав вимог, встановлених ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, суд у силу ч. 3 ст. 16 ЦК України може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи.

Виходячи з положень наведених норм у їх взаємозв`язку з обставинами справи, колегія суддів зазначає, що задоволення позову про відшкодування перевізником збитків у розмірі вартості вантажу, який фактично не є втраченим, а повернутий останнім вантажовідправнику у зв`язку з нерозмитненням МЕВ його одержувачем, унеможливить подальше здійснення відповідачем права розпорядження таким вантажем, у тому числі, його реалізацію з метою компенсації понесених витрат у зв`язку з виконанням перевезення, що, у свою чергу, суперечить завданням господарського судочинства та загальним принципам розумності і справедливості правосуддя.

Крім цього, колегією суддів враховано, що місцевий господарський суд, компенсувавши позивачу за рахунок відповідача вартість фактично не втраченого вантажу, залишив поза увагою ту обставину, що на рахунок EFAFLEX Tor und Sicherheitssysteme GmbH & Co.KG, як постачальника, позивачем були сплачені грошові кошти за придбаний товар у сумі 951,76 євро, у той час як відповідачем було повернуто EFAFLEX Tor und Sicherheitssysteme GmbH & Co.KG, як відправнику, невитребуваний вантаж, що має своїм наслідком безпідставне збагачення останнього.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги відсутність підстав для одночасного перебування у фактичному розпорядженні постачальника і проданого товару, і грошових коштів, отриманих за нього, колегія суддів вважає, що позивач, як покупець, не позбавлений права звернутися до EFAFLEX Tor und Sicherheitssysteme GmbH & Co.KG, як постачальника, з метою компенсації понесених збитків шляхом повернення йому товару або грошових коштів, сплачених за нього, у той час, як відповідач, який є перевізником, таким правом не наділений.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та ненаданні оцінки всім обставинам справи у їх сукупності, що мало своїм наслідком неправильне застосування судом норм матеріального права до спірних правовідносин сторін, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 267-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 07.08.2020 у справі №910/3891/20 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПСТ АВТОМАТИК" (49100, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, бульвар Слави, будинок 18, квартира 40; ідентифікаційний код 32688019) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА ІНТЕРНЕШНЛ" (03026, місто Київ, Столичне Шосе, будинок 103; ідентифікаційний код 38130410) 3153,00 грн (три тисячі сто п`ятдесят три грн. 00 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Справу повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Н.Ф. Калатай

Є.Ю. Пономаренко