ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2413/20

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа», Київська обл., м. Бориспіль
про стягнення 2195,28 грн.
без повідомлення (виклику) сторін

суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) до Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» (далі відповідач) про стягнення 2195,28 грн., з яких 359,88 грн. 3% річних, 1835,40 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ у строк визначений договором.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.08.2020 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк до 17.09.2020 для подачі відзиву на позовну заяву та інших документів, що підтверджують заперечення проти позову. Встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив до 29.09.2020 та встановлено відповідачу строк до 09.10.2020 для подачі заперечень на відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу надати до суду у строк встановлений для подання відзиву, докази належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ у строк визначений договором, контррозрахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та пені.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що між ним та Публічним акціонерним товариством «Ощадбанк» на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» укладено договір банківського рахунку (у національній валюті) від 24.07.2014 № 18, для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від категорії споживачів «бюджетні організації». Відповідно до умов вказаного договору банк кожного банківського дня, здійснює розподіл коштів з рахунку «бюджетні організації» на поточний рахунок із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника АТ НАК «Нафтогаз України». Таким чином, на переконання відповідача з жовтня 2014 року відповідач самостійно не міг впливати на порядок, строки та розміри розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, а відтак за твердженням відповідача відсутні підстави для нарахування відповідачу заявлених до стягнення сум 3% річних та пені.

Також відповідач зазначає що на час звернення позивача до суду з даним позовом у відповідача відсутня заборгованість за поставлений природний газ за вказаним вище договором, а також те що в порушення п. 10.1 договору позивач позбавив відповідача права на досудове врегулювання спору.

У поданому відзиві містить клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 100%, яке обґрунтовано тим, що відповідач не є прибутковою організацією, природний газ що поставлявся за вказаним вище договором використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, які в свою чергу вчасно за надані послуги не розраховувались. Крім того державою невчасно відшкодовувались відповідачу його витрати на надання вказаних послуг. Відповідач зазначає що покладення на нього значної, на його переконання, суми пені може погіршити його фінансовий стан що в свою чергу може призвести до зупинки діяльності його підприємства та надання послуг з виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, обов`язок надання яких покладено на нього відповідно до вимог чинного законодавства. Також відповідач зазначає що прострочення оплати вартості поставленого позивачем відповідачу природного газу було незначним за часом та не призвело до понесення позивачем значних збитків, а позивачем доказів понесення збитків суду не надано.

Позивач відповідь на відзив на позовну заяву суду не надав, про причини ненадання не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 (далі договір), відповідно до умов якого позивач постачальник зобов`язується поставити відповідачеві споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 1.4 договору за цим договором постачається імпортований газ (за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 по 17 жовтня 2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 90 тис. куб. метрів (дев`яносто тисяч куб. метрів).

Згідно з абз. 2 п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачу у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.7 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942,00 грн. за 1000 куб. м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Згідно з п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн. (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн. 64 коп.).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Підпунктами 1-3 п. 6.3 договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином: споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 191 Закону України «Про теплопостачання»; в будь якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія статті 191 Закону України «Про теплопостачання» в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання.

Згідно з п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 до 17 жовтня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

Пунктом 1 додаткової угоди від 22.10.2018 № 1 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти пункт 2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» у наступній редакції: «постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 по 26 жовтня 2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 150 тис. куб. метрів (сто п`ятдесят тисяч куб. метрів)».

Пунктом 3 додаткової угоди від 22.10.2018 № 1 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти пункт 12.1 розділу 12 «Строк дії договору» у наступній редакції: «договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 до 26 жовтня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Відповідно до п. 5 додаткової угоди від 22.10.2018 № 1 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 жовтня 2018 року.

Пунктом 1 додаткової угоди від 27.10.2018 № 2 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти пункт 2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» у наступній редакції: «постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 по 31 жовтня 2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 210 тис. куб. метрів (двісті десять тисяч куб. метрів)».

Пунктом 3 додаткової угоди від 27.10.2018 № 2 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти пункт 12.1 розділу 12 «Строк дії договору» у наступній редакції: «договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 до 31 жовтня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Відповідно до п. 6 додаткової угоди від 27.10.2018 № 2 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 жовтня 2018 року.

Пунктом 1 додаткової угоди від 02.11.2018 № 3 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти п. 1.4 статті 1 «Предмет договору» у наступній редакції: « 1.4 за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України».

Пунктом 2 додаткової угоди від 02.11.2018 № 3 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили доповнити пункт 2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» абзацом в наступній редакції: «постачальник передає споживачу з 01 листопада 2018 по 30 листопада 2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 400 тис. куб. метрів (чотириста тисяч куб. метрів).

Пунктом 5 додаткової угоди від 02.11.2018 № 3 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти з 01 листопада 2018 року, зокрема, пункт 5.2 розділу 5. «Ціна природного газу» у наступній редакції: « 5.2. ціна за 1000 куб. м газу з 01 листопада 2018 року становить 6235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 7482,61 грн. (сім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 61 коп.)».

Пунктом 6 додаткової угоди від 02.11.2018 № 3 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти підпункти 1) та 3) пункту 6.3 розділу 6. «Порядок та умови проведення розрахунків» у наступній редакції: « 1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;»

« 3) з поточного рахунку споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунку зі спеціальним режимом використання.».

Пунктом 6 додаткової угоди від 02.11.2018 № 3 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти пункт 12.1 розділу 12 «Строк дії договору» у наступній редакції: « 12.1. договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 до 30 листопада 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Відповідно до п. 9 додаткової угоди від 02.11.2018 № 3 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 листопада 2018 року та діє протягом строку дії договору.

Пунктом 1 додаткової угоди від 28.11.2018 № 4 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти розділи 1-12 цього договору в наступній редакції, зокрема:

« 1.1 постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити на умовах цього договору.»;

« 1.2 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.»;

« 1.3 за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України`на митну територію України.»;

« 2.1 постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 2482541 тис. куб. метрів (два мільйони чотириста вісімдесят дві тисячі п`ятсот сорок один куб. метрів), в тому числі по місяцях (далі розрахункові періоди): у жовтні 2018 72,541 тис. куб. м, у листопаді 2018 400 тис. куб. м, у грудні 2018 490 тис. куб. м, загалом за ІV квартал 2018 962,541 тис. куб. м. За січень 2019 590 тис. куб. м, у лютому 2019 450 тис. куб. м, за березень 2019 390 тис. куб. м, загалом за І квартал 2019 1430 тис. куб. м. За квітень 2019 90 тис. куб. м, за травень 2019 0 тис. куб. м, за червень 2019 0 тис. куб. м, загалом за ІІ квартал 2019 90 тис. куб. м.»;

« 3.8 приймання передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.»;

« 4.1 ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.»;

« 4.2 ціна за 1000 куб. м газу становить 6235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього разом з податком на додану вартість 7482,61 грн. (сім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 61 коп.).»;

« 5.1 оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.»;

« 5.3 оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання.».

« 7.1 за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.».

« 7.2 у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.».

« 9.3 строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.».

« 11.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.».

Відповідно до п. 3 додаткової угоди від 28.11.2018 № 4 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 грудня 2018 року.

Пунктом 1 додаткової угоди від 20.03.2019 № 6 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти п. 2.1 Розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» у наступній редакції: « 2.1 постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 2040,312 тис куб. метрів (два мільйони сорок тисяч триста дванадцять куб. метрів), в тому числі по місяцях (далі розрахункові періоди) (тис. куб. м.): у жовтні 2018 72,541 тис. куб. м, у листопаді 2018 368,066 тис. куб. м, у грудні 2018 421,033 тис. куб. м, загалом за ІV квартал 2018 861,640 тис. куб. м. За січень 2019 485,164 тис. куб. м, у лютому 2019 330,508 тис. куб. м, за березень 2019 273,000 тис. куб. м, загалом за І квартал 2019 1088,672 тис. куб. м. За квітень 2019 90 тис. куб. м, за травень 2019 0 тис. куб. м, за червень 2019 0 тис. куб. м, загалом за ІІ квартал 2019 90 тис. куб. м.».

Відповідно до п. 3 додаткової угоди від 20.03.2019 № 6 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 жовтня 2018 року.

Пунктом 1 додаткової угоди від 17.04.2019 № 8 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти п. 2.1 Розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» замовлений споживачем на квітень 2019 року обсяг (об`єм) природного газу, зазначений в таблиці цього пункту у наступній редакції: за квітень 2019 52 тис. куб. м. Сторони домовились, що загальний осяг (об`єм) природного газу, який постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) визначається з врахуванням вищезазначених змін.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди від 17.04.2019 № 8 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 квітня 2019 року.

Пунктом 1 додаткової угоди від 22.04.2019 № 9 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили доповнити пункт 2.1 Розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» цього договору абзацами у наступній редакції: «постачальник передає споживачу у травні 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 6,0 тис. куб. метрів (шість тисяч куб. метрів). Сторони домовились, що загальний обсяг (об`єм) природного газу, який постачальник передає споживачу за цим договором в період з 01 жовтня 2018 року по 31 травня 2019 року (включно) визначається з урахуванням вищезазначених змін.».

Пунктом 4 додаткової угоди від 22.04.2019 № 9 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти пункт 4.2 Розділу 4 «Ціна природного газу» цього договору у наступній редакції: « 4.2 ціна за 1000 куб. м газу з 01 травня 2019 року становить 7184,80 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього разом з податком на додану вартість 8621,76 грн. (вісім тисяч шістсот двадцять одна гривня 76 коп.)».

Пунктом 6 додаткової угоди від 22.04.2019 № 9 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти пункт 11.1 Розділу 11 «Строк дії договору» цього договору у наступній редакції: « 11.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 31 травня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.».

Згідно з положеннями п. 8 додаткової угоди від 22.04.2019 № 9 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою.

Пунктом 1 додаткової угоди від 20.05.2019 № 10 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили доповнити пункт 2.1 Розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» цього договору абзацами у наступній редакції: «постачальник передає споживачу у червні вересні 2019 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 14,0 тис. куб. метрів (чотирнадцять тисяч куб. метрів), в тому числі по місяцях: у червні 2019 6,0 тис. куб. м; у липні 2019 3,0 тис. куб. м; у серпні 2019 0,0 тис. куб. м; у вересні 2019 5,0 тис. куб. м. Сторони домовились, що загальний обсяг (об`єм) природного газу, який постачальник передає споживачу за цим договором, визначається з урахуванням зазначених обсягів.».

Пунктом 3 додаткової угоди від 20.05.2019 № 10 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти пункт 3.1 Розділу 3 «Порядок та умови передачі природного газу» цього договору в наступній редакції: « 3.1 постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ власного видобутку та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі, Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.».

Пунктом 6 додаткової угоди від 20.05.2019 № 10 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти Розділ 4 «Ціна природного газу» цього договору в наступній редакції: « 4. Ціна природного газу

4.1 ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється відповідно до вимог Положення та інших нормативно-правових актів і визначається в Прейскуранті на природний газ із ресурсів акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» під час виконання компанією обов`язків постачати природний газ споживачам, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на компанію відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» (далі Прейскурант). Прейскурант розміщується на офіційному веб-сайті постачальника.

До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності).

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства та/або тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, вони є обов`язковими для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

4.2 ціна за 1000 куб. м природного газу становить:

4.2.1 з 01 травня 2019 року по 31 травня 2019 року (включно) 5990,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього разом з податком на додану вартість 7188,00 грн. (сім тисяч сто вісімдесят вісім гривень 00 коп.).

4.2.2 з 01 червня 2019 року по 30 червня 2019 року (включно) - 6299,00 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього разом з податком на додану вартість 7558,80 грн. (сім тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 80 коп.).

4.3 до ціни газу, зазначеної в пункті 4.2 цього договору, додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 № 2001 157.19 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 188.63 грн. за 1000 куб. м на добу.

4.4 споживач зобов`язується сплатити за цим договором з урахуванням ціни на природний газ, зазначеної в пункті 4.2 цього договору, та тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, зазначеного в пункті 4.3 цього договору.

4.4.1 з 01 травня 2019 року по 31 травня 2019 року (включно) 6147.19 грн. за 1000 куб. м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 7376,63 грн. за 1000 куб. м.

4.4.2 з 01 червня 2019 року по 20 червня 2019 року (включно) 6456,19 грн. за 1000 куб м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 7747.43 грн. за 1000 куб. м.

4.5 ціни на природний газ, зазначені в Прейскуранті, є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному Прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний розрахунковий період (місяць постачання) і вважається повідомленим про зміну цін з дати розміщення інформації на веб-сайті постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу споживача (зазначену в п. 12 цього договору) проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо.

У разі, якщо споживач не погоджується на відповідні зміни, він має право змінити постачальника відповідно до порядку, передбаченому в пункті 2.10 цього договору.

4.6 загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.».

Пунктом 9 додаткової угоди від 20.05.2019 № 10 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти пункт 11.1 Розділу 11 «Строк дії договору» цього договору у наступній редакції: «договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 вересня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.».

Відповідно до п. 11 додаткової угоди від 20.05.2019 № 10 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою та поширює дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 травня 2019 року.

Пунктом 1 додаткової угоди від 26.06.2019 № 11 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили «викласти в пункті 2.1 Розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» замовлений споживачем на червень 2019 року обсяг (об`єм) природного газу, зазначений в цьому пункті, в наступній редакції: - червень 2019 року 2,416 тис. куб. м.».

Відповідно до п. 3 додаткової угоди від 26.06.2019 № 11 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою.

Пунктом 1 додаткової угоди від 27.06.2019 № 12 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти підпункт 4.2.2 пункту 4.2 Розділу 4 «Ціна природного газу» цього договору у наступній редакції:

« 4.2.2 з 01 червня 2019 року по 30 червня 2019 року (включно) 5553,89 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього разом з податком на додану вартість 6664,67 грн. (шість тисяч шістсот шістдесят чотири гривні 67 коп.).».

Пунктом 2 додаткової угоди від 27.06.2019 № 12 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти підпункт 4.2.2 пункту 4.4 Розділу 4 «Ціна природного газу» цього договору у наступній редакції:

« 4.4.2 з 01 червня 2019 року по 30 червня 2019 року (включно) 5711,08 грн. за 1000 куб. м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 6853,30 грн. за 1000 куб. м (шість тисяч вісімсот п`ятдесят три гривні 30 коп.).».

Відповідно до п. 4 додаткової угоди від 27.06.2019 № 12 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою та поширює дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 червня 2019 року.

Пунктом 1 додаткової угоди від 11.07.2019 № 13 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти в пункті 2.1 Розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» замовлений споживачем на липень-вересень 2019 року обсяги (об`єм) природного газу, зазначений в цьому пункті, в наступній редакції:

«- липень 2019 року 0,0 тис. куб. м; - серпень 2019 року 0,0 тис. куб. м; - вересень 2019 року 5,0 тис куб. м».

Відповідно до п. 3 додаткової угоди від 11.07.2019 № 13 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою.

Пунктом 1 додаткової угоди від 30.09.2019 № 14 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 сторони погодили викласти в підпункті 2.1 Розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» замовлений споживачем на вересень 2019 року обсяг (об`єм) природного газу, зазначений в цьому пункті, в наступній редакції: «- вересень 2019 року 0,0 тис. куб. м».

Відповідно до п. 3 додаткової угоди від 30.09.2019 № 14 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 2585/18-БО-17 дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач у період з жовтня 2018 року по червень 2019 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 15257844,81 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2018 на суму 688315,44 грн., від 30.11.2018 на суму 2754095,06 грн., від 31.12.2018 на суму 3150426,58 грн., від 31.01.2019 на суму 3630293,96, грн., від 28.02.2019 на суму 2473063,13 грн., від 31.03.2019 на суму 2111630,52 грн., від 30.04.2019 на суму 390397,80 грн., від 31.05.2019 на суму 43064,76 грн., від 30.06.2019 на суму 16557,56 грн. Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Листом від 05.12.2018 № 01-08/801 відповідач просив позивача в зв`язку з закінченням дії договору № 12/29-БО-17 від 02.08.2012, переплату в сумі 0.01 грн. зарахувати на договір № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018.

Листом від 30.10.2019 № 01-08/610 відповідач просив позивача переплату за спожитий природний газ в сумі 665637,16 грн. по договору № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 зарахувати в оплату по договору № 5049/1920-БО-17 від 20.09.2019.

Відповідно до банківських виписок позивача за період з 27.11.2018 по 27.05.2019 оплата за природний газ здійснювалась відповідачем шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів з призначеннями платежу: «Розподіл коштів за теплову енергію на виконання КМУ № 217 від 18.06.2014. Реєстр затверджених постанов НКРЕКП від 30.11.2018 № 157, згідно договору № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 втч ПДВ», «Розподіл коштів за теплову енергію на виконання КМУ № 217 від 18.06.2014. Реєстр затверджених постанов НКРЕКП від 28.12.2018 № 207, згідно договору № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 втч ПДВ», «Розподіл коштів за теплову енергію на виконання КМУ № 217 від 18.06.2014. Реєстр затверджених постанов НКРЕКП від 29.01.2019 № 90, згідно договору № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 втч ПДВ», «Розподіл коштів за теплову енергію на виконання КМУ № 217 від 18.06.2014. Реєстр затверджених постанов НКРЕКП від 26.02.2019 № 245, згідно договору № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 втч ПДВ», «Розподіл коштів за теплову енергію на виконання КМУ № 217 від 18.06.2014. Реєстр затверджених постанов НКРЕКП від 26.03.2019 № 401, згідно договору № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 втч ПДВ», «Розподіл коштів за теплову енергію на виконання КМУ № 217 від 18.06.2014. Реєстр затверджених постанов НКРЕКП від 26.04.2019 № 634, згідно договору № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 втч ПДВ». Загальна сума грошових коштів перерахованих відповідачем позивачу, з врахуванням листів відповідача про зарахування коштів, складає загальну суму вартості поставленого позивачем відповідачу природного газу у розмірі 15257844,81 грн.

Разом з тим, відповідач всупереч умов укладеного між сторонами договору не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов`язання щодо здійснення розрахунку за переданий природний газ по вищепереліченим актам приймання-передачі природного газу у строки визначені договором.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за переданий природний газ у строк визначений договором, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача 3% річних з простроченої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача 3% річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 27.11.2018 по 27.02.2019 складають 359,88 грн.

Здійснений позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимога в цій частині є доведеною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач на підставі п. 8.2 договору просить стягнути з відповідача за прострочення оплати вартості поставленого природного газу, пеню в розмірі 15,3 % річних за період з 27.11.2018 по 27.02.2018 за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, яка за розрахунком позивача за загальний період прострочення з 27.11.2018 по 27.02.2019 складає 1835,40 грн.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснений позивачем розрахунок пені за прострочення оплати вартості поставленого природного газу є арифметично вірним, її розмір не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, відповідає зазначеним обставинам справи та вищезазначеним вимогам законодавства, а відтак вимога позивача в цій частині позову є доведеною та обґрунтованою.

У відзиві на позовну заяву міститься клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 100%, яке обґрунтовано тим, що відповідач не є прибутковою організацією, природний газ що поставлявся за вказаним вище договором використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, які в свою чергу вчасно за надані послуги не розраховувались. Крім того державою невчасно відшкодовувались відповідачу його витрати на надання вказаних послуг. Відповідач зазначає що покладення на нього значної, на його переконання, суми пені може погіршити його фінансовий стан що в свою чергу може призвести до зупинки діяльності його підприємства та надання послуг з виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, обов`язок надання яких покладено на нього відповідно до вимог чинного законодавства. Також відповідач зазначає що прострочення оплати вартості поставленого позивачем відповідачу природного газу було незначним за часом та не призвело до понесення позивачем значних збитків, а позивачем доказів понесення збитків суду не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За умовами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, слід зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України за рішенням суду розмір штрафу та пені може бути зменшений у виняткових випадках, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд відзначає, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм слідує, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 Цивільного кодексу України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Відповідно до бухгалтерської довідки відповідача від 11.09.2020 № 01-08/459, заборгованість бюджетних організацій та установ за спожиту теплову енергію перед КПТМ «Бориспільтепломережа» станом на 01.04.2019 склала 4078,1 тис. грн. Оригінал вказаної бухгалтерської довідки наявний в матеріалах справи.

Суд враховує, що відповідач не є фактичним споживачем газу, оскільки відповідно до умов договору, газ використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям, які невчасно сплачують надані послуги.

Доказів наявності понесення позивачем збитків, які б перевищували чи дорівнювали б розміру заявленої до стягнення суми пені позивач суду не надав. Розмір пені, яку просить позивач стягнути з відповідача є занадто великим та не співрозмірним із можливими збитками.

Також судом враховано, що предметом даного судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» і не може впливати на його господарську діяльність.

Беручи до уваги викладене, та враховуючи, що відповідач повністю розрахувався з позивачем за поставлений у 2018-2019 роках природний газ за договором, а також враховуючи загальні засади цивільного законодавства справедливості, добросовісності, розумності, баланс інтересів сторін, активну позицію відповідача в даному спорі, ступінь виконання зобов`язання боржника, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене вищезазначене прострочення грошового зобов`язання та недопущення невиправданого збагачення позивача за рахунок стягнення з відповідача занадто великих штрафних санкцій, суд частково задовольняє клопотання відповідача про зменшення розміру пені та зменшує розмір пені на 30% від заявленої до стягнення суми, а саме: зменшує суму пені, що підлягає стягненню до 1284,78 грн.

Заперечення відповідача проти позову які зводяться до того, що уклавши з ПАТ «Ощадбанк», на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки», договір банківського рахунку (у національній валюті) від 24.07.2014 № 18, для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від категорії споживачів «бюджетні організації», відповідач з жовтня 2014 року самостійно не міг впливати на порядок, строки та розміри розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, а відтак на переконання відповідача відсутні підстави для нарахування заявлених до стягнення сум 3% річних та пені судом відхиляються з огляду на наступне.

Порядок розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником, визначено статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання». Водночас, при розгляді спорів щодо розрахунків споживачів природного газу, використаного у виробництві теплової енергії, із гарантованими постачальниками відповідно до договорів постачання природного газу, необхідно враховувати, що положення статті 19-1 цього Закону поширюються на правовідносини, що виникають під час розрахунків між споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями на підставі договорів на постачання теплової енергії, а також між теплопостачальними організаціями та теплогенеруючими організаціями (у разі якщо виробництво та постачання теплової енергії здійснюються різними суб`єктами господарювання) у розрахунках за придбану теплову енергію як продукт виробництва для його подальшого продажу споживачам.

Відповідно до ч. 1 ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі - рахунки із спеціальним режимом використання) - рахунки теплопостачальної організації, відкриті в уповноваженому банку і призначені для зарахування коштів, що вносяться споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, для виробництва якої повністю або частково використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником.

Положеннями частини третьої статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» визначено обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії, зазначення про оплату споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання.

Отже, законодавцем передбачено спеціальну процедуру розрахунку за спожиту теплову енергію, вироблену із природного газу як ресурсу, поставленого гарантованим постачальником, шляхом зарахування коштів споживачів та теплопостачальних організацій, які купують теплову енергію у теплогенеруючих організацій для її подальшого постачання споживачам, на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними організаціями (для зарахування коштів споживачів теплової енергії) та теплогенеруючими організаціями (для зарахування коштів теплопостачальних організацій за придбану теплову енергію як товар) в уповноваженому банку. Водночас, частиною першою статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» імперативно визначено, що оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Зазначена норма поширюється на споживачів, які сплачують за поставлену їм теплову енергію теплопостачальними організаціями, а також на теплопостачальні організації під час розрахунків за придбану теплову енергію у теплогенеруючих організацій.

Частинами четвертою, п`ятою статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

Отже, стаття 19-1 Закону України «Про теплопостачання» не визначає порядку здійснення розрахунків теплогенеруючих та теплопостачальних організацій з гарантованим постачальником за обсяг спожитого ними природного газу, не містить норм щодо обмеження принципу свободи договору при встановлені сторонами у договорі постачання порядку та умов проведення розрахунків за поставлений природний газ. Водночас, у частинах четвертій та п`ятій статті 19-1 цього Закону міститься відсильна норма до порядку розподілу коштів, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання вимог статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.06.2014 № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (далі - Порядок № 217).

Пунктом 1 Порядку № 217 передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Отже, в силу частин четвертої, п`ятої статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», Порядок № 217, затверджений постановою Кабінету Міністрів України 18.06.2014 № 217 є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (пункти 3, 4, 5, 6 Порядку № 217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (пункти 8, 9, 14 Порядку № 217).

Отже, положеннями Порядку № 217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Разом з тим, Порядок № 217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.

Аналіз приписів статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» в сукупності з положеннями Порядку № 217, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 на виконання статті 19-1 цього Закону, дозволяє дійти висновку, що Порядком № 217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

Водночас, положення Порядку № 217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Визначений Порядком № 217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 903/918/19.

Отже, положення Порядку № 217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (пункт 8.2. договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних.

Заперечення відповідача, які зводяться до того, що позивач не звертався до нього відносно несвоєчасної сплати платежів, чим порушив п. 10.1 договору, щодо досудового врегулювання спору, чим позбавив відповідача права на досудове врегулювання спору не приймаються судом до уваги при вирішенні спору та відхиляються з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про погашення нарахованих сум 3% річних та пені, є правом, а не обов`язком сторони та не позбавляє особу права звернутися до господарського суду з позовом про стягнення сум процентів річних та пені.

Відшкодування витрат зі сплати судового збору відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» про стягнення 2195,28 грн., з яких 359,88 грн. 3% річних, 1835,40 грн. пеня задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» (08301, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, буд. 41-А, ідентифікаційний код 13712452) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 359 (триста п`ятдесят дев`ять) грн. 88 коп. 3% річних, 1284 (одну тисячу двісті вісімдесят чотири) грн. 78 коп. пені та 2102 (дві тисячі сто дві) грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» про стягнення 550,62 грн. пені відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 30.12.2020.

Суддя Ю.В. Подоляк