ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
веб-адреса:://od.arbitr.gov.ua
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/600/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Тарасенко Ю.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Тодорашко А.В. (приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: Прилипко І.О. за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до відповідача Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення 10140703,48грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» 10140703,48грн.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» посилається на порушення Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» умов укладеного між сторонами договору про забезпечення доступу Портового оператора до причалів від 29.12.2017р. №199-П-АМПУ-17.

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211, Розпорядження голови Одеської міської ради №218 від 15.03.2020р., рішення зборів суддів Господарського суду Одеської області від 16.03.2020р., оформленим протоколом №916-3/2020, яким для забезпечення належної роботи в умовах спалаху гострої респіраторної хворобибуло рекомендовано суддям Господарського суду Одеської області у період дії карантину з 17.03.2020р. по 03.04.2020р. включно перенести судові засідання за межі вказаного строку, суд вважає за необхідне призначити підготовче засідання по справі №916/600/20 на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.03.2020р. призначено підготовче засідання на 14.04.2020р. о 11:40 та викликано учасників справи у підготовче засідання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020р. №239 внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 зокрема продовжено дії карантину до 24.04.2020р.

02.04.2020р. за вх.суду№8359/20 відповідач звернувся до суду з клопотанням про відкладення підготовчого засідання.

14.04.2020р. за вх.суду№9497/20 позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі.

В засідання суду від 14.04.2020р. представники сторін не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.04.2020р. відкладено підготовче засідання на 07.05.2020р. о 12:15 та повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

У подальшому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020р. №291 внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 зокрема продовжено дію карантину до 11.05.2020р.

07.05.20202р. за вх.суду№11421/20 позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника позивача.

В засідання суду від 07.05.2020р. представники сторін не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.05.2020р. відкладено підготовче засідання на 26.05.2020р. о 12:40 та повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні від 26.05.2020р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 23.06.2020р. о 11:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.05.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

22.06.2020р. за вх.суду№16010/20 відповідач звернувся до суду з клопотанням про продовження терміну для подання відзиву на позовну заяву.

23.06.2020р. за вх.суду№16208/20 позивач звернувся до суду з клопотанням про відкладення підготовчого засідання.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про продовження терміну для подання відзиву на позовну заяву, задовольнив його та продовжив відповідачу термін для подання відзиву на позовну заяву до 31.07.2020р.

В засідання суду від 23.06.2020р. представники сторін не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.06.2020р. відкладено підготовче засідання на 04.08.2020р. о 11:00 та повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні від 04.08.2020р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 10.09.2020р. о 11:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.08.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

10.09.2020р. за вх.суду№24057/20 позивач звернувся до суду з клопотанням про часткове закриття провадження у справі в якій просить закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 6977443,54грн., повернути позивачу судовий збір у сумі 104661,65грн. та стягнути з відповідача 1289253,23грн. основного боргу, 117132,68грн. збитки від інфляції, 1605386,57грн. пені, 151477,46грн. 3% річних.

У зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 02.09.2020р., судове засідання 10.09.2020р. о 11:40 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 21.09.2020р. призначено підготовче засідання на 15.10.2020р. о 12:45 та повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні від 15.10.2020р. було оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.10.2020р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 12.11.2020р. о 12:00 та повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

12.11.2020р. за вх.суду№30249/20 позивач звернувся до суду з клопотанням про часткове закриття провадження у справі в якій просить закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 16310,15грн., повернути позивачу судовий збір у сумі 244,65грн. та стягнути з відповідача 1272943,08грн. основного боргу, 117132,68грн. збитки від інфляції, 1605386,57грн. пені, 151477,46грн. 3% річних.

В судовому засіданні від 12.11.2020р. було оголошено перерву на 03.12.2020р. о 10:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.11.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 26.11.2020р., судове засідання 03.12.2020р. о 10:40 не відбулося.

04.12.2020р. за вх.суду№32530/20 відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру пені в якому просить зменшити розмір заявленої позивачем пені до 1%, а саме 16053,86грн.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 07.12.2020р. призначено судове засідання на 24.12.2020р. о 10:40 та повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

24.12.2020р. за вх.суду№34526/20 позивач надав до суду заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

У судовому засіданні від 24.12.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/600/20.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

29.12.2017р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація, ДП «АМПУ») та Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (Портовий елеватор, ДП «МТП «Чорноморськ») було укладено договір про забезпечення доступу Портового оператора до причалі(ів) №199-П-АМПУ-17 (далі договір) відповідно до умов якого Адміністрація зобов`язується забезпечити доступ Портового оператора до причалу(ів) №№1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,14,15,16,17,18,19,20,21,22,26,27,28,29 Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», що перебуває у господарському віданні Адміністрації для проведення Портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт, а Портовий оператор зобов`язується сплатити Адміністрації плату за послуги (п.1.1. договору).

Відповідно до п.п.3.1.,3.2., 3.4.,3.6. договору нарахування плати за послуги із забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів), що перебувають у господарському віданні Адміністрації, здійснюється за тарифами відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015р. «Про затвердження тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22.12.2015р. за №1608/28053. Для формування рахунку та акту наданих послуг за підсумками календарного періоду (місяця) Портовий оператор надає Адміністрації у перший робочий день місяця, наступного за звітним, інформацію та документи, передбачені Додатком 3 до договору, в паперовому/електронному вигляді. Формування рахунку та акту наданих послуг здійснюється на останню дату календарного періоду (місяця) протягом 6-ти робочих днів місця наступного за звітним. Датою надання послуг є дата складання акту наданих послуг, який формується на підставі відомостей наведених у наступних документах: для вантажів, що вибувають морем коносамент, маніфест або інший документ, виданий морським або річковим перевізником; для вантажів, що прибувають морем генеральний акт або інший документ. Оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів Портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 20 банківських днів з дати виставлення Адміністрацією рахунку на оплату послуг. Нарахування плати за додаткові послуги (роботи) Адміністрації здійснюється відповідно до затверджених та діючих вільних тарифів (цін) Адміністрації на дату надання (виконання) такої послуги (роботи). Додаткові роботи (послуги), виконані (надані) Адміністрацією за заявкою Портового оператора, сплачуються Портовим оператором на підставі рахунків, виставлених Адміністрацією відповідно до затверджених вільних тарифів (цін) Адміністрації та нарядів, довідок або актів наданих послуг, підписаних сторонами.

Пунктом 6.4. договору сторони встановили, що за порушення Портовим оператором строків оплати вказаних у договорі, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, діючої в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи день оплати. Оплата пені і штрафу не звільняє Портового оператора від обов`язку сплатити суму заборгованості.

Згідно п.п.7.1., 7.2. договору договір набуває чинності з дати його підписання обох сторін і діє протягом 3-х років з дати його підписання. У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну договору за 30 календарних днів до закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як вказує позивач, на виконання умов договору, позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату послуг, однак рахунки зазначені у таблиці №1 до позовної заяви є оплаченими з порушенням строків оплати, рахунки, зазначені у таблицях №2 та № 3 станом на 05.02.2020р. є не оплаченими. Акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) підписано та скріплено печаткою відповідача. Суми, зазначені у таблиці №2 є відсторнованими (зменшеними) на підставі листа Державної фіскальної служби України від 15.08.2016р. №27580/7/99-99-18-01-02-17, яким підтверджено доручення ДФС України Донецькій, Запорізькій, Миколаївській, Одеській та Херсонській митницям ДФС сприяти у наданні інформації про підтвердження фактів завершення митного режиму транзиту, відповідно до звернень ДП «АМПУ».

Позивач зазначає, що в порушення п. 3.4 договору рахунки протягом 20 банківських днів з дати виставлення позивачем рахунків на оплату послуг не оплачені, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась основна заборгованість у розмірі 8266706,77грн. у т.ч. ПДВ.

Позивач стверджує, що відповідач здійснює свою господарську діяльність портового оператора, що виконує стивідорні роботи, користуючись нерухомим майном, що перебуває у віданні позивача та доступ до якого для здійснення власної господарської діяльності відповідач має на підставі договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів). Тобто, відповідач, здійснює свою господарську діяльність, користуючись нерухомим майном, що перебуває у віданні позивача згідно контрактів на перевалку вантажів, укладених з клієнтами з метою отримання прибутку та безпосередньо вартість забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) включається до собівартості послуг, які надаються відповідачу клієнтам, які, в свою чергу, сплачують послуги з навантаження-розвантаження суден, навантаження та розвантаження вантажів або багажу пасажирів, вантажних залізничних вагонів тощо.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, позивач, на підставі п.6.4. договору нарахував відповідачу пеню у сумі 1605386,57грн. та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України збитки від інфляції у сумі 117132,68грн. та 3% річних у сумі 151477,46грн.

Під час розгляду справи відповідач частково сплатив заборгованість за договором у сумі 6993753,69грн., а саме 11.03.2020р., 12.03.2020р., 25.03.2020р., 27.04.2020р., 28.04.2020р. перераховано на рахунок позивача 6977443,54грн. та 05.10.2020р. перераховано 16310,15грн. у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з клопотаннями про частково припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 6993753,69грн.

Враховуючи викладене, з урахуванням часткової сплати відповідачем заборгованості позивач просить закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості у сумі 6993753,69грн. та стягнути з відповідача 1272943,08грн. основного боргу, 1284309,26грн. пені, 117132,68грн. інфляційних втрат, 151477,46грн. 3% річних.

Відповідач відзиву на позов не надав однак звернувся до суду з клопотанням про зменшення заявленої позивачем пені до 1%, а саме 16053,86грн.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на значне погіршення фінансового результату відповідача, що виражається у збитках. У зв`язку зі скрутним фінансовим становищем на підприємстві було прийнято ряд невідкладних та рішучих заходів, а саме: наказом від 20.12.2019р. №469 «Про зміну істотних умов праці» було встановлено з 01.03.2020р. неповний робочий тиждень, зі зменшенням робочого тижня на один робочий день; наказом від 31.12.2019р. №500 було скасовано надбавки за виконання особливо важливої роботи на термін її виконання; наказом від 31.12.2019р. №501 було скасовано надбавки за високі досягнення у праці та особливий характер роботи; наказами від 31.12.2019р. №№503,505 було прийнято заходи щодо подолання фінансової кризи, а саме призупинено нарахування та виплату близько 20 видів доплат, передбачених Колективним договором ДП «МТП «Чорноморськ». На підтвердження того факту, що скрутне матеріальне становище перешкоджає сплаті заборгованості відповідач надав наступні документи: довідку Філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Одеси від 09.11.2020р. №063/104-2207/848, відповідно до якої залишок по рахунку становить 334123,69грн.; довідку ПАТ «Укргазбанк» від 06.11.2020р. №5-198/15/245/2020, відповідно до якої залишок по рахунку становить 652822,86грн. Таким чином, відповідач знаходиться у скрутному становищі, пов`язаному із зниженням попиту на послуги підприємства через складну політично-економічну ситуацію в країні. Отриманих від господарської діяльності коштів вистачає лише на обов`язкові платежі і заробітну плату. Проте, ДП «МТП «Чорноморськ» докладає максимум зусиль для подолання фінансової кризи та оплати існуючої заборгованості перед Контрагентами.

Відповідач вказує, що у позовній заяві зазначено, що основна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 8266706,77грн. Після подання позовної заяви відповідачем 11.03.2020р., 12.03.2020р., 25.03.2020р., 27.04.2020р, 28.04.2020р., 14.05.2020 позивачу перераховано частково основну заборгованість на загальну суму 6977443,54грн. Таким чином залишок основної суми заборгованості відповідача перед позивачем становить 1272943,80грн. Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, клопотанням позивача про часткове закриття провадження у справі від 10.09.2020р.

Як вказує відповідач, позивачем не було понесено збитків (матеріали справи не містять жодних доказів щодо понесення таких збитків), а також відсутні будь-які докази, які б свідчили про можливе погіршення фінансового стану чи ускладнення у господарській діяльності позивача. Розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України). Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Відповідач стверджує, що причиною несвоєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань є в тому числі численна заборгованість контрагентів та третіх осіб перед відповідачем. Загальна дебіторська заборгованість контрагентів перед відповідачем станом на 30.09.2020р. складає 214590629,90грн., у тому числі: дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги у сумі 152152947,65грн., дебіторська заборгованість за розрахунками за виданими авансами у сумі 991304,23грн., інша поточна дебіторська заборгованість у сумі 61446375,02грн.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги майновий стан відповідача, причини неналежного виконання зобов`язання (зокрема заборгованість контрагентів та третіх осіб перед відповідача у розмірі понад 214 мільйонів), відсутністю будь-яких доказів понесення збитків внаслідок допущеного з боку відповідача порушення грошових зобов`язань, незначність прострочення виконання, істотну соціальну роль, яку відіграє господарська діяльність відповідача, з метою недопущення погіршення фінансового стану відповідач вважає за правомірне зменшити нараховану позивачем пеню до 16053,86грн., що складає 1% від суми заявленої до стягнення позивачем пені.

Позивач проти клопотання відповідача про зменшення розміру пені заперечує посилаючись на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, за яких можливе зменшення неустойки, а лише зазначено про скрутне матеріальне становище відповідача, внаслідок якого відповідач не зміг своєчасно оплатити рахунки за надані послуги за договором. На підтвердження можливості зменшення штрафних санкцій відповідачем надано копії звітів про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2019 рік та за 9 місяців 2019 року, які на думку відповідача підтверджують скрутне матеріальне становище відповідача.

Позивач зазначає, що «важкий» фінансовий стан не є винятковим випадком в розумінні ст. 233 ГК України та не є підставою для зменшення неустойки, яка підлягає до стягнення та, відповідно, не є доказом винятковості такого випадку. Звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) відображає лише фінансові результати господарської діяльності підприємства за звітний період і містить дані про доходи, витрати і фінансові результати в сумі наростаючим підсумком з початку року до звітної дати. Щодо звіту за 9 місяців 2019 року, який містить дані про наявність прибутку, то наприклад в зазначений період «неважкого» фінансового стану відповідача припадають по цій справі рахунки за вересень з Таблиці №2 та Таблиці №3, більшість з яких сплачені тільки в березні 2020 року, тобто через півроку від настання дати платежу та після відкриття провадження по справі.

Позивач вказує, що з аналізу інформації, яка також міститься у відкритому електронному доступі вбачається, що з новини на сайті від 25.05.2020р. відповідач залучив новий вантажопотік, на 115% виконав план серпня з вантажообігу 5-й термінал. За звітний період підрозділом перевантажено майже 148182 тонн різних вантажів, серед яких: 666 вагонів загальною вагою 46394 тонни, 3757 вантажних автомобілів TIR загальною вагою 93613 тонн, 4107 легкових автомобілів загальною вагою 7200 тонн та ряд інших вантажів. Серед вантажів, що перероблялися на терміналі на протязі серпня 726 причепів (з вантажем та без вантажу) загальною вагою 17748тонн. 5-й термінал не збавляє темпів вантажообігу. За підсумками роботи відповідача у жовтні обробка вантажів, без урахування обсягу вантажів, перероблених комерційними структурами, склала 509859тонн. Обробка навалювальних вантажів в відповідача склала загалом 467395 тонн, у тому числі оброблено: зерно та інші хлібні 301,994тис.тонн, шрот, комбікорм тощо 25,025тис.тонн, руди 83,665тис.тонн (в т.ч. ЗРК - 32,184тис.тонн), сірки - 24,500тис.тонн. Вантажопереробка генеральних вантажів склала 353,580тис.тонн, що більше планового завдання на 190,580тис.тонн. Основну питому вагу у складі генеральних вантажів складає обсяг чорних металів 116,092тис.тонн, що на 91,092тис.тонн більше плану, чавуну перероблено 54,061тис.тонна. За звітний місяць перероблено 127,048тис.тонн наливних вантажів. Протягом жовтня п`ятим терміналом підприємства оброблено автомашин із вантажем 122,469тис.тонн, що перевищує планове завдання на 37,469тис.тонн, засоби транспортування 8,089тис.тонн. вагони паромної переправи - 30,432тис.тонн. За цей період переробка вагонів експортних склала 6121 одиницю, вагонів імпортних 2294 одиниці, вагонів паромного комплексу 464 одиниці, та оброблено 705 одиниць іншими підрозділами. Колективом першого терміналу у жовті оброблено 188,975тис.тонн вантажів, п`ятий термінал загалом перевантажив 171,392тис.тонн, на СКГІР перероблено 92,879тис.тонн, контейнерний термінал 32,113тис.тонн вантажів, бригадами спеціалізованого комплексу по переробці сірки перевантажено 24500тис.тонн.

Позивач вказує, що за підсумками роботи відповідача за 7 місяців 2019 року обробка вантажів, без урахування обсягу вантажів, перероблених комерційними структурами, склала 3794,6тис.тонн Обробка навалювальних вантажів у відповідача за 7 місяців 2019 року склала загалом 1908,0тис.тонн, у тому числі оброблено: зерно та інші хлібні 295,9тис.тонн, шрот, комбікорм тощо 127,4тис.тонн, вугілля 341,5тис.тонн, руди 541,6тис.тонн (в т. ч. ЗРК - 177,5тис.тонн), інші (МБМ) 127,7тис.тонн.

Позивач зазначає, що перевиконано план з переробки сірки на 184 тис, тонн або на 63,5%. Вантажопереробка генеральних вантажів склала 1886,6тис.тонн, що більше планового завдання на 765,6тис.тонн або на 68,3%. Основну питому вагу у складі генеральних вантажів (44,9%) складає обсяг чорних металів. За 7 місяців було перероблено 847,3 тис. тонн, що більше плану на 642,3тис.тонн або у 4,1 рази, з них: сляби 263,2тис.тонн, заготовка 164,3тис.тонн, сталь 419,8тис.тонн. Протягом 7 місяців 2019 року п`ятим терміналом підприємства оброблено великовантажних автомашин із вантажем 22677 одиниць або 656,3тис.тонн., що перевищує планове завдання на 32,3%, засоби транспортування 14390 одиниць або 29,6тис.тонн, вагони паромної переправи 302тис.тонни, що більше плану на 16,2%. За цей період переробка експортних вантажів склала 1953,6тис.тонн вантажів, імпортних 1077,9тис.тонн, транзит 668,9тис.тонн, вантажів в каботажі 94,2тис.тонн. Всього з початку року терміналами та комплексами підприємства оброблено 606 суден та 37495 вагонів. Тобто, як слідує з інформації, яка оприлюднена відповідачем, то проблем із отриманням запланованого прибутку від власної господарської діяльності у нього протягом періоду прострочення зобов`язання не виникало. За період з 01.07.2019р. по 01.01.2020р. відповідачем здійснено 31 процедуру закупівель товарів, робіт та послуг лише на суми, які перевищують 2 млн. грн. кожна, на загальну суму майже 81млн.грн. Відповідач згідно п. 1.1 Статуту є державним унітарним підприємством і діє як комерційне підприємство, тобто характер його господарської діяльності базується на одержанні прибутку, функціонуванні та розвитку за рахунок власного капіталу (прибутку). Отже, в даному випадку, позивачем надано суду докази того, що відповідач отримав дохід більший ніж був ним запланований, здійснював видатки за укладеними договорами (правова оцінка доцільності таких договорів надається, оскільки це не є компетенцією позивача). Таким чином, посилання відповідача на те, що відповідачем за звітами про фінансові результати за 1-й квартал 2019 року та за І півріччя 2019 року має збиток жодним чином не є доказом винятковості випадку в розумінні ст. 233 ГК України та не є підставою для зменшення неустойки, яка підлягає до стягнення.

Як вказує позивач, відповідачем на підтвердження доводів клопотання надаються довідки філії ПАТ «Укрексімбанк», ПАТ «УКРГАЗБАНК» про залишки коштів, які є неналежними доказами винятковості випадку невиконання зобов`язань з огляду на наступне. Зазначені довідки видані відповідачу 09.11.2020р. та 06.11.2020р. відповідно, тобто на два тижні раніше дати подання клопотання про зменшення пені. Таким чином, ці довідки не підтверджують стан зазначених рахунків ні на дату подання клопотання (04.12.2020р.), ні на дати виникнення зобов`язання (квітень-травень, жовтень-листопад 2019р.). В довідках банків залишки на рахунках не відповідають оприлюдненому відповідачем Звіту про фінансовий стан на 31.03.2020р., а саме згідно рядку « 1167» балансу на рахунках відповідача у банках станом на 01.01.2020р. було 108770000,00грн., а станом на 31.03.2020р. було вже 147199 000,00грн. Таким чином, як на початок 2020р., так і на кінець першого кварталу 2020р. відповідач мав усі можливості сплатити заборгованість.

Враховуючи викладене, позивач просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 29.12.2017р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про забезпечення доступу Портового оператора до причалі(ів) №199-П-АМПУ-17 відповідно до умов якого позивач зобов`язався забезпечити доступ відповідачу до причалу(ів) №№1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,14,15,16,17,18,19,20,21,22,26,27,28,29 Іллічівської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», що перебуває у господарському віданні позивача для проведення відповідачем вантажно-розвантажувальних робіт, а відповідач зобов`язався сплатити позивачу плату за послуги.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами на виконання умов договору, позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату послуг, однак рахунки зазначені у таблиці №1 до позовної заяви є оплаченими з порушенням строків оплати, рахунки, зазначені у таблицях №2 та № 3 станом на 05.02.2020р. є не оплаченими. Акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) підписано та скріплено печаткою відповідача. Суми, зазначені у таблиці №2 є відсторнованими (зменшеними) на підставі листа Державної фіскальної служби України від 15.08.2016р. №27580/7/99-99-18-01-02-17, яким підтверджено доручення ДФС України Донецькій, Запорізькій, Миколаївській, Одеській та Херсонській митницям ДФС сприяти у наданні інформації про підтвердження фактів завершення митного режиму транзиту, відповідно до звернень ДП «АМПУ».

Відповідно до п.п.3.1.,3.2., 3.4.,3.6. договору нарахування плати за послуги із забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів), що перебувають у господарському віданні Адміністрації, здійснюється за тарифами відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015р. «Про затвердження тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22.12.2015р. за №1608/28053. Для формування рахунку та акту наданих послуг за підсумками календарного періоду (місяця) Портовий оператор надає Адміністрації у перший робочий день місяця, наступного за звітним, інформацію та документи, передбачені Додатком 3 до договору, в паперовому/електронному вигляді. Формування рахунку та акту наданих послуг здійснюється на останню дату календарного періоду (місяця) протягом 6-ти робочих днів місця наступного за звітним. Датою надання послуг є дата складання акту наданих послуг, який формується на підставі відомостей наведених у наступних документах: для вантажів, що вибувають морем коносамент, маніфест або інший документ, виданий морським або річковим перевізником; для вантажів, що прибувають морем генеральний акт або інший документ. Оплата рахунків здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів Портовим оператором на поточний рахунок Адміністрації протягом 20 банківських днів з дати виставлення Адміністрацією рахунку на оплату послуг. Нарахування плати за додаткові послуги (роботи) Адміністрації здійснюється відповідно до затверджених та діючих вільних тарифів (цін) Адміністрації на дату надання (виконання) такої послуги (роботи). Додаткові роботи (послуги), виконані (надані) Адміністрацією за заявкою Портового оператора, сплачуються Портовим оператором на підставі рахунків, виставлених Адміністрацією відповідно до затверджених вільних тарифів (цін) Адміністрації та нарядів, довідок або актів наданих послуг, підписаних сторонами.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що за надані позивачем послуги відповідач розраховувався несвоєчасно, та не у повному обсязі у зв`язку з чим у нього станом на день подання позову до суду існувала заборгованість у сумі 8266706,77грн.

Під час розгляду справи відповідач частково сплатив заборгованість за договором у сумі 6993753,69грн., а саме 11.03.2020р., 12.03.2020р., 25.03.2020р., 27.04.2020р., 28.04.2020р. перераховано на рахунок позивача 6977443,54грн. та 05.10.2020р. перераховано 16310,15грн. у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з клопотаннями про часткове закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 6993753,69грн.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи сплату відповідачем заборгованості у сумі 6993753,69грн., суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором №199-П-АМПУ-17 про забезпечення доступу Портового оператора до причалі(ів) від 29.12.2017р. у сумі 6993753,69грн.

За відповідачем залишається несплаченою заборгованість за договором у сумі 1272943,08грн.

Станом на день розгляду справи відповідач доказів сплати залишку заборгованості не надав, доказів спростовуючих позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у сумі 1272943,08грн. також суду не надано у зв`язку позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором №199-П-АМПУ-17 про забезпечення доступу Портового оператора до причалі(ів) від 29.12.2017р. у сумі 1272943,08грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 1605386,57грн. слід зазначити наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.4. договору сторони встановили, що за порушення Портовим оператором строків оплати вказаних у договорі, стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, діючої в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи день оплати. Оплата пені і штрафу не звільняє Портового оператора від обов`язку сплатити суму заборгованості.

Суд, перевіривши наданий позивач розрахунок пені у сумі 1605386,57грн. вважає його вірним.

Під час розгляду справи відповідач, посилаючись на ст. 551 Цивільного кодексу України та на ст. 233 Господарського кодексу України, звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру пені до 16053,86грн., що складає 1% від суми заявленої до стягнення позивачем пені.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на значне погіршення фінансового результату відповідача, що виражається у збитках. У зв`язку зі скрутним фінансовим становищем на підприємстві було прийнято ряд невідкладних та рішучих заходів, а саме: наказом від 20.12.2019р. №469 «Про зміну істотних умов праці» було встановлено з 01.03.2020р. неповний робочий тиждень, зі зменшенням робочого тижня на один робочий день; наказом від 31.12.2019р. №500 було скасовано надбавки за виконання особливо важливої роботи на термін її виконання; наказом від 31.12.2019р. №501 було скасовано надбавки за високі досягнення у праці та особливий характер роботи; наказами від 31.12.2019р. №№503,505 було прийнято заходи щодо подолання фінансової кризи, а саме призупинено нарахування та виплату близько 20 видів доплат, передбачених Колективним договором ДП «МТП «Чорноморськ». На підтвердження того факту, що скрутне матеріальне становище перешкоджає сплаті заборгованості відповідач надав наступні документи: довідку Філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Одеси від 09.11.2020р. №063/104-2207/848, відповідно до якої залишок по рахунку становить 334123,69грн.; довідку ПАТ «Укргазбанк» від 06.11.2020р. №5-198/15/245/2020, відповідно до якої залишок по рахунку становить 652822,86грн. Таким чином, відповідач знаходиться у скрутному становищі, пов`язаному із зниженням попиту на послуги підприємства через складну політично-економічну ситуацію в країні. Отриманих від господарської діяльності коштів вистачає лише на обов`язкові платежі і заробітну плату. Проте, ДП «МТП «Чорноморськ» докладає максимум зусиль для подолання фінансової кризи та оплати існуючої заборгованості перед Контрагентами.

Відповідач вказує, що у позовній заяві зазначено, що основна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 8266706,77грн. Після подання позовної заяви відповідачем 11.03.2020р., 12.03.2020р., 25.03.2020р., 27.04.2020р, 28.04.2020р., 14.05.2020 позивачу перераховано частково основну заборгованість на загальну суму 6977443,54грн. Таким чином залишок основної суми заборгованості відповідача перед позивачем становить 1272943,80грн. Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, клопотанням позивача про часткове закриття провадження у справі від 10.09.2020р.

Як вказує відповідач, позивачем не було понесено збитків (матеріали справи не містять жодних доказів щодо понесення таких збитків), а також відсутні будь-які докази, які б свідчили про можливе погіршення фінансового стану чи ускладнення у господарській діяльності позивача. Розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України). Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Відповідач стверджує, що причиною несвоєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань є в тому числі численна заборгованість контрагентів та третіх осіб перед відповідачем. Загальна дебіторська заборгованість контрагентів перед відповідачем станом на 30.09.2020р. складає 214590629,90грн., у тому числі: дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги у сумі 152152947,65грн., дебіторська заборгованість за розрахунками за виданими авансами у сумі 991304,23грн., інша поточна дебіторська заборгованість у сумі 61446375,02грн.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги майновий стан відповідача, причини неналежного виконання зобов`язання (зокрема заборгованість контрагентів та третіх осіб перед відповідача у розмірі понад 214 мільйонів), відсутністю будь-яких доказів понесення збитків внаслідок допущеного з боку відповідача порушення грошових зобов`язань, незначність прострочення виконання, істотну соціальну роль, яку відіграє господарська діяльність відповідача, з метою недопущення погіршення фінансового стану відповідач вважає за правомірне зменшити нараховану позивачем пеню до 16053,86грн., що складає 1% від суми заявленої до стягнення позивачем пені.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи зміст наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступень виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка, у такому випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить виключно на розсуд суду.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2020р. по справі 918/116/19).

Суд зазначає, що зменшення розміру пені до 16053,86грн., що складає 1% від суми заявленої до стягнення позивачем пені, як просить відповідач фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2020р. по справі 918/116/19).

Враховуючи викладене та те, що відповідачем сплачено більшу частину заборгованості перед позивачем за договором №199-П-АМПУ-17 про забезпечення доступу Портового оператора до причалі(ів) від 29.12.2017р., суд дійшов висновку про зменшення розміру пені на 20% та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 1284309,26грн.

Щодо стягнення з відповідача 117132,68грн. інфляційних втрат, 151477,46грн. 3% річних, слід зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 151477,46грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 151477,46грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 117132,68грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у сумі 117132,68грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v.), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v.), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України»).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, провадження у справі в частині стягнення з відповідача Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» 6993753,69грн. заборгованості підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до відповідача Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» підлягають частковому задоволенню у сумі 2825862,48грн. у тому числі 1272943,08грн. основного боргу, 1284309,26грн. пені, 117132,68грн. інфляційних втрат, 151477,46грн. 3% річних, у позовних вимогах Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до відповідача Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення 312077,31грн. пені судом відмовлено.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 47204,25грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, п.2 ч.1 ст. 231, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України до відповідача Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ про стягнення 3146939,79грн. задовольнити частково.

2. Провадження у справі №916/600/20 в частині стягнення з Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ 6993753,69грн. основного боргу закрити.

3. Клопотання Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ за вх.суду№32530/20 від 04.12.2020р. про зменшення розміру пені задовольнити частково.

4. Стягнути з Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці,6, ) на користь Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр. Перемоги, ) в особі Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, код ЄДРПОУ 38728,08грн. основного боргу, 1284309,26грн. пені, 117132,68грн. інфляційних втрат, 151477,46грн. 3% річних, 47204,25 судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

5. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України про стягнення з Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ 312077,31грн. пені відмовити.

Повне рішення складено 30 грудня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова