УХВАЛА

м. Київ

24.12.2020Справа № 910/8137/19 (910/13186/20)

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД"

до дочірнього підприємства "ЗЕЕЛАНДІЯ"

за участю товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАРКО ПОЛО", публічного акціонерного товариства "ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД "СОЛІД", товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "АГРО ФАКТОР", товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАУНД-КОМПЛЕКС-К", товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕЛЕСТІЯ", товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРІАН ФУД ТЕХНОЛОДЖИЗ АКТИВ", ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРІАН ФУД ТЕХНОЛОДЖИ ПРОДАКШН", товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРІАН ФУД ТЕХНОЛОДЖИЗ", товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРІАН ФУД ТЕХНОЛОДЖИЗ ХОЛДИНГ", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича

про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи № 910/8137/19

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від позивача Пічугін І.В. - ліквідатор боржника,

від відповідача Величко О.В. - предст. за дов., Василенко А.П. - керівник.

В судовому засіданні приймала участь: Лисовець Т.В. - предст. за дов. ТОВ "АГРАРІАН ФУД ТЕХНОЛОДЖИ ПРОДАКШН".

Присутня: Шалашова В.І. - предст. за дов. ТОВ "Мані Флоу".

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи № 910/8137/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 01.10.2020.

01.10.2020 від товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРІАН ФУД ТЕХНОЛОДЖИЗ АКТИВ" надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

01.10.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

01.10.2020 від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності.

01.10.2020 від відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі третіх осіб.

01.10.2020 від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 відкладено підготовче засідання на 29.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 задоволено клопотання відповідача від 01.10.2020 про витребування доказів.

26.10.2020 від відповідача надійшли доповнення до відзиву.

28.10.2020 від позивача надішли пояснення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.11.2020.

Судове засідання призначене на 12.11.2020 не відбулося.

Враховуючи викладене, розгляд справи призначено на 10.12.2020.

10.12.2020 судом було оголошено перерву до 24.12.20 о 10:30 год.

У судовому засіданні, розглянувши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" в особі його ліквідатора арбітражного керуючого Пічугіна І.В. про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи № 910/8137/19 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

В поданій заяві товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" в особі його ліквідатора арбітражного керуючого Пічугіна І.В. (далі - позивач) просить суд витребувати у дочірнього підприємства "ЗЕЕЛАНДІЯ" (далі - відповідач) з чужого незаконного володіння нежитлову будівлю міні виробництво напівфабрикатів шоколадної глазурі (цегла) загальною площею 878, 3 кв.м, огорожа, бокси для стоянки автомобілів, загальною 42, 8 кв. м, навіс, що розташовані за адресою: Київська обл., м. Бровари, пров. Староміський, буд. 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості № 00, номер об`єкта в РПВН 4100074) (далі - спірне майно).

На думку позивача вищезазначене спірне майно незаконно вибуло з його володіння, а тому підлягає поверненню шляхом витребування з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду копію кредитного договору № 23 від 26.08.2011 року, копію іпотечного договору № 3590 від 29.09.2011, копію інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.08.2020, копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 року та копію постанови Вищого господарського суду України від 16.03.2016 у справі № 910/2924/15-г.

Представники відповідача та третіх осіб надали суду відзиви на позовну заяву, в яких зазначили, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню та просили суд відмовити в їх задоволенні та застосувати строк позовної давності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановою Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 визнано товариство з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" банкрутом та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Пічугіна Ігора Вячеславовича.

Статтею 12 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що арбітражний керуючий має право запитувати та отримувати документи або їх копії від юридичних осіб органів державної влади і органів місцевого самоврядування та від фізичних осіб за ї згодою; отримувати інформацію з державних реєстрів шляхом направлення офіційний запитів до держателя або адміністратора відповідного реєстру.

Статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що ліквідатор: з дня свого призначення, зокрема, виконує повноваження керівника (органів управління банкрута; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута що знаходиться у третіх осіб; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута.

Частиною 1 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи мирно володіти своїм майном; недопустимість позбавлення власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнано право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (статті 328 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

07.09.2006, як вбачається з п.1.2 Іпотечного договору від 29.09.2011, копія якого надана позивачем, однак сам договір надано не було, позивач набув у власність спірну нерухомість на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є.

26.09.2011 між позивачем та ПАТ "Банк Перший" було укладено кредитний договір № 23, копія якого була надана самим позивачем.

29.09.2011 спірна нерухомість була передана в іпотеку від позивача на користь ПАТ "Банк Перший" в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 23.

За пунктом 3.4.7 договору іпотеки позивач взяв на себе зобов`язання негайно повідомити іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права Іпотекодержателя за цим Договором.

А за пунктом 3.4.12 - позивач взяв на себе обов`язок самостійно здійснювати всі передбачені чинним законодавством дії, необхідні для захисту предмету іпотеки від замахів третіх осіб. Положення цього пункту Договору не можуть розглядатися як обмеження зобов`язань Іпотекодавця, передбачених цим Договором.

Згодом, як вбачається з копій,наданих позивачем, додатків до кредитного договору та іпотечного договору, до них вносилися ряд змін.

Останні зміни до іпотечного договору було підписано 27.03.2014 (підписантом з боку позивача була директор позивача ОСОБА_1 ), а останні зміни до кредитного договору було підписано 29.08.2014 (підписантом з боку позивача була директор позивача ОСОБА_1.).

Позивач стверджує, що 12.11.2014 та 14.11.2014 банк відступив права за кредитним договором та іпотечним договором по відношенню до позивача на користь ТОВ "Марко Поло", але такі документи позивачем не додані до позову і відповідач ставить цю обставину під сумнів.

13.02.2015 Господарським судом міста Києва було відкрито провадження у справі № 910/2924/15-г за позовом публічного акціонерного товариства "БГ Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Марко Поло" про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності.

Суд звертає увагу на те, що саме на рішення у цій справі позивач посилається як на підставу його вимог.

Позивач також стверджує, що 05.06.2015 ТОВ "Марко Поло" відступило ці ж права на користь ПАТ "ЗНВКІФ "Солід", однак, такі документи позивачем не додані до позову і відповідач ставить цю обставину під сумнів.

Позивач стверджує, що 14.07.2015 ПАТ "ЗНВКІФ "Солід" відступило згадані права вимоги на користь ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор", але такі документи позивачем не додані до позову і відповідач ставить цю обставину під сумнів.

Як вбачається з наданої позивачем копії постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі № 910/2924/15-г, було визнано недійсними договори відступлення права вимоги від 14.11.2014 та 12.11.2014, як вже зазначалося, копії цих договорів позивачем на надано.

Київський апеляційний господарський суд вирішив застосувати наслідки недійсності правочину - Договору про відступлення прав вимоги від 12.11.2014 шляхом зобов`язання ТОВ "Фінансова компанія "Марко Поло" повернути ПАТ "БГ Банк" оригінали всіх документів, які зазначені в Акті прийому-передачі документації (Додаток № 2 до Договору від 12.11.2014).

31.03.2016 ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор" передало спірне майно, як внесок до статутного капіталу, ТОВ "Компаунд-Комплекс-К".

Отже, починаючи з 31.03.2016 ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор" формально втратила право власності на спірну нерухомість, але зберігала контроль над нею.

05.04.2016 ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор" продала свої корпоративні права ТОВ "Компаунд-Комплекс-К" на користь ОСОБА_4 .

Слід зазначити, що позбавлення власника його формального статусу - ще далеко не означає втрату фактичного володіння річчю.

Саме встановлення конкретного факту (часу і обставин) вибуття речі з володіння є одним із ключовим елементів у конструкції віндикаційного позову.

Також, суд зазначає, що доказів фактичної втрати володіння нерухомості позивачем не надано, і про це у позові згадки не має, а ця обставина вказує на штучність та безпідставність позову.

Крім того, позивач зазначає, що 25.11.2016 ТОВ "Компаунд-Комплекс-К" продало спірне майно на користь ТОВ "Целестія", однак копії відповідного договору до позову надано не було.

27.09.2017, як стверджує позивач, ТОВ "Целестія" продало спірне майно на користь ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджис Продакшн", однак копії відповідного договору до позову надано не було.

28.12.2018 між відповідачем та ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджиз Продакшн" було укладено договір купівлі-продажу спірного майна.

11.02.2019 спірне майно було передане ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджиз Продакшн" відповідачеві за актом приймання-передачі.

Про те, що стосовно спірного майна можуть бути якісь судові спори чи будь-які претензії третіх осіб та про причетність ТОВ "БМБ Компаунд" до спірного майна ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджиз Продакшн" не повідомляло відповідача.

Отже, суд встановив, що позивач мав можливість дізнатися про порушення свого права власності починаючи з 28.01.2016, тобто з дати, коли право власності на спірне нерухоме майно було зареєстроване за ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор".

Про цю обставину позивачеві не могло бути не відомо, однак, позивач не вживав жодних заходів по захисту свого права, поводив себе, як вважає відповідач, недобросовісно, фактично схвалюючи перехід права власності до інших осіб.

При цьому суд наголошує на тому, що станом на 12.12.2014 (дата ймовірного відступлення права вимоги на користь ТОВ "Марко Поло") і надалі, в тому числі станом на час звернення стягнення на майно з боку ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор" 28.01.2016 - незмінним керівником позивача була ОСОБА_1 .

Саме ОСОБА_1 , будучи керівником позивача та представляючи його у відносинах з третіми особами, не могла не знати про відчуження спірного майна, була обізнана про його історію, вона могла вчинити дії по захисту "порушеного" права на це майно з боку інших осіб, однак вона, тобто позивач, цього не зробила.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14).

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Щодо позиції позивача про те, що строки позовної давності почалися щодо позивача в 2020 році (навіть без зазначення конкретної дати) суперечить позиції Верховного суду, яка викладена у справі № 5023/5847/11 (постанова від 30.04.2020) та у справі 10/5026/995/2012 у постанові від 17.03.2020, про те, "що у разі пред`явлення позову у межах справи про банкрутство як особою, право якої порушене (боржником), так і в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (арбітражним керуючим) перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила; оскільки в протилежному випадку має місце безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням тим самим боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим. ".

Беручи до уваги те, що товариству з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" було відомо про порушення його прав та ним не вживалися ніякі заходи для повернення спірного майна, суд дійшов висновку застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може також пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі, визнання права та відновлення становища, що існувало до порушення цього права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір в розмірі 4.204, 00 грн., відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні позову повністю.

2.Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько

Повний текст ухвали складено 29.12.2020.