РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2020Справа № 910/1900/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю помічника судді Грузького Ю.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/1900/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс"

(Україна, 03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5, корп. 2; ідентифікаційний код: 40637393)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

(Україна, 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815)

про зобов`язання вчинити дії

Представники сторін:

від позивача: Печенов М.М., довіреність № 68-д від 20.12.2019;

від відповідача: Косик С.І., довіреність № 2737 від 16.07.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" (далі - позивач) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про зобов`язання внести зміни до особового рахунку позивача № 8214238 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 723 119,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було безпідставно нараховано та списано з особового рахунку позивача № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 586 500,94 грн (без ПДВ), крім того ПДВ 20 % - 117 300,19 грн, всього з урахуванням ПДВ - 723 119,16 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1900/20, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.03.2020.

Підготовче судове засідання, призначене на 18.03.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2020, в порядку статей 120 - 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/1900/20 призначено на 03.06.2020.

05.05.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку на подання відзиву на позовну заяву.

У підготовче засідання 03.06.2020 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 03.06.2020 судом було задоволено клопотання відповідача в частині продовження строку на подання відзиву на позовну заяву та оголошено перерву до 01.07.2020.

У підготовче засідання 01.07.2020 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін у судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 01.07.2020 судом було оголошено перерву до 29.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2020, в порядку статей 120 - 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/1900/20 призначено на 29.07.2020.

У підготовче засідання 29.07.2020 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 29.07.2020 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує проти позову, вказує, що в період з травня 2019 по серпень 2019 на станції Здолбунів та Батьово прибували вагони позивача для накопичення власного порожнього рухомого складу та простоювали на коліях залізничних станцій, що не заперечується позивачем. За твердженнями відповідача, в наданих позивачем переліках, які сформовані за період з 18.06.2019 по 28.08.2019, не відображено збір по зберіганню вантажів та плати за користування вагонами, відтак вказані переліки є неналежними доказами, в розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України. За доводами відповідача, користування вагонами за час перебування вагонів на станції в очікуванні формування маршрутів та їх відправлення за перевізними документами позивача підлягає оплаті, оскільки затримка вагонів відбувалась не з вини відповідача та не залежала від нього, факт затримки вантажу засвідчено актами загальної форми ГУ-23, на засвідчення затримки вагонів представник позивача не з`явився, відтак вказані акти загальної форми було складено без його участі відповідно до норм законодавства, видання наказів та повідомлення про затримку вагонів на станції призначення на перевізника законом та договором не передбачено, доказів порушення відповідачем надання позивачу послуг позивачем не надано і позивач не заперечує отримання вказаних послуг, від підпису відомостей ФДУ-92, на підставі яких позивачу було нараховано збір за зберігання вантажу та користування вагонами представник позивача відмовився, що зафіксовано актами загальної форми. Відповідач також вважає безпідставними посилання позивача на обов`язковість дотримання відповідачем претензійного порядку щодо стягнення грошових сум в накопичувальних картках при їх непідписанні позивачем, оскільки сторонами було погоджено списання грошових коштів в односторонньому порядку в разі відсутності заперечень вантажовідправника (вантажоодержувача) в електронному вигляді.

У підготовчому засіданні 29.07.2020 судом було оголошено перерву на 02.09.2020.

У підготовче засідання 02.09.2020 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 02.09.2020 судом було оголошено перерву до 07.10.2020.

02.09.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, які судом розцінені як відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, зазначає, що факт відмови від підписання або неприбуття для підписання актів загальної форми ГУ-23 не засвідчено належним чином, вказані акти загальної форми, на думку позивача, можуть засвідчувати факт зберігання вагонів за наявності проміжку часу зберігання вантажу з конкретизацією для кожного вагону. Крім того, сторонами було погоджено, що обов`язок по зберіганню вагонів покладається на позивача, відтак відповідач не міг включати такі платежі до накопичувальних карток. За доводами позивача, в разі затримки вагонів станцією на шляху прямування без представника вантажоотримувача відповідач мав скласти у присутності позивача та надати повідомлення про затримку вагонів разом з актами загальної форми ГУ-23 з вказівкою на час початку та закінчення затримки і номерами вагонів, проте з наданих відповідачем актів загальної форми ГУ-23 неможливо встановити час початку і закінчення затримки вагонів, відсутні підписи позивача або належним чином засвідчений факт нез`явлення представника позивача від їх підписання, а тому вказані акти загальної форми не можуть бути підставою для списання грошових коштів з особового рахунку позивача. Позивач також вказав на відсутність в матеріалах справи деяких актів загальної форми, про які зазначено в накопичувальних картках.

У підготовче засідання 07.10.2020 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 07.10.2020 представник відповідача подав заперечення на письмові пояснення позивача (відповідь на відзив), відповідно до якого відповідач заперечує проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив, зазначає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення пункту 46 Статуту залізниць України, оскільки всі вагони, що простоювали на станції в очікуванні формування маршруту, були порожні, збір нараховано за зберігання вагонів як рухомого складу, накладенням ЕЦП за результатами опрацювання накопичувальних карток позивач погодився з отриманням послуг, які були надані відповідачем, чим спростовується позиція позивача щодо необізнаності та неознайомлення з актами загальної форми ГУ-23, на підставі яких було обліковано та списано плату за послуги. Як зазначає відповідач, позивачу було нараховано та списано з його особового рахунку плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу, за повідомлення одержувача при перевезенні експортно-імпортних та внутрішніх вантажів, що передбачено умовами Договору № Л/М/18/899/п про надання послуг з організації перевезень і накопичення власного рухомого складу від 19.12.2018; крім того, позивачу було нараховано та списано з його особового рахунку по накопичувальним карткам, які не погоджені позивачем, збір за зберігання власного або орендованого рухомого складу та плату користування вагонами на місцях загального користування.

У підготовчому засіданні 07.10.2020 судом було оголошено перерву до 04.11.2020.

У підготовче засідання 04.11.2020 з`явились представники сторін.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.12.2020.

09.12.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення.

У судове засідання 09.12.2020 з`явились представники сторін.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надала суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечувала.

У судовому засіданні 09.12.2020 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

16.02.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - перевізник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" (далі - замовник, позивач) було укладено Договір № 10676/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі - Договір № 10676/ЦТЛ-2018), предметом якого, відповідно до пункту 1.1 Договору, є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з п. 1.2 Договору № 10676/ЦТЛ-2018 перевезення - це послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 із змінами та доповненнями (далі - Статут), Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі - Збірник Тарифів), Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 873 від 09.12.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС). Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно.

За умовами пункту 1.3 Договору № 10676/ЦТЛ-2018 надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Пунктом 2.1.6 Договору № 10676/ЦТЛ-2018 замовник прийняв на себе зобов`язання оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передплати за кодом платника.

Згідно з пунктом 2.1.7 Договору № 10676/ЦТЛ-2018 замовник зобов`язався відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору № 10676/ЦТЛ-2018 перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно з інформацією АС "Месплан", доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього договору.

За змістом пунктів 4.1 - 4.3 Договору № 10676/ЦТЛ-2018 розрахунки за цим договором здійснюються через Філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця" (далі - філія "ЄРЦ"). Оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в пункті 14.2 розділу 14 договору. Одержані кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника.

У пункті 4.5 Договору № 10676/ЦТЛ-2018 сторони домовились, що по мірі виконання перевезень та надання послуг перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати: вартості послуг за перевезення, зазначеної в накладній; додаткових зборів (плату за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг); додаткових послуг за вільними тарифами; плати за користування вагонами за межами України, наведеної у зведеній відомості, що формується на підставі інформаційних повідомлень; штрафів та пені на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами).

Пунктом 12.1 Договору № 10676/ЦТЛ-2018 визначено, що Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладенням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

19.12.2018 між відповідачем (перевізник) та позивачем (замовник) було укладено Договір № Л/М/18/899/п про надання послуг з організації перевезень і накопичення власного рухомого складу (далі - Договір № Л/М/18/899/п), який, відповідно до п. 1.1 Договору, регулює взаємовідносини між перевізником та замовником, що виникають у процесі надання послуг по накопиченню власного порожнього рухомого складу замовника.

Згідно з п. 2.1 Договору № Л/М/18/899/п накопичення вагонів здійснюється на станціях Ужгород, Чоп, Батьово та Миколаїв-Дністровський.

Додатковою угодою № 1 від 04.06.2019 внесено зміни до п. 2.1 Договору №Л/М/18/899/п та доповнено переліком станцій накопичення вагонів: Здолбунів.

У пункті 3.1 Договору № Л/М/18/899/п перевізник зобов`язався: накопичувати порожній власний рухомий склад замовника для відправлення маршрутами згідно з умовами цього договору (підп. 3.1.1); за надані послуги по накопиченню маршрутів надавати замовнику розрахункові документи, які передбачено Правилами перевезень вантажів (підп. 3.1.2); перевізник не несе відповідальності за збереження власних (приватних) вагонів замовника під час їх накопичення на коліях залізниці (підп. 3.14).

За змістом пунктів 4.1 - 4.3 Договору № Л/М/18/899/п розрахунки за цим договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Українська залізниця" (далі - філія "ЄРЦ") і стягується по накопичувальній картці з коду платника № 8214238, код вантажовідправника/вантажоодержувача 8867. Розмір плати за послугу "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу" (далі - плата) визначений за ставками в Додатку 1 до Договору про надання послуг № 10676/ЦТЛ-2018 від 16.02.2018. Плата нараховується з моменту прибуття вагона на станцію накопичення до моменту прийняття до перевезень маршруту (групи). Неповна доба округляється до повної. Замовник сплачує тільки за вагони, які належать йому або знаходяться у його оперуванні, відповідно до оформлених перевізних документів.

Договір набирає чинності з 01.01.2019 і діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків до повного виконання, з правом пролонгації на кожен наступний календарний рік згідно завчасно надісланої замовником заяви про пролонгацію шляхом укладення відповідної додаткової угоди (п. 10.1 Договору № Л/М/18/899/п).

Виходячи із умов вказаних договорів, позивач вказує на те, що сторонами було погоджено порядок нарахування плати за накопичення вагонів позивача на станціях, розмір плати за накопичення вагонів та порядок її оплати.

За твердженнями позивача, відповідачем були належним чином надані, а позивачем прийняті та сплачені послуги з накопичення вагонів позивача на станціях Здолбунів і Батьово, що підтверджується, зокрема, переліками 20190618 від 18.06.2019, 20190620 від 20.06.2019, 20190621 від 21.06.2019, 20190623 від 23.06.2019, 20190625 від 25.06.2019, 20190627 від 27.06.2019, 20190628 від 28.06.2019, 20190730 від 30.07.2019, 20190806 від 06.08.2019, 20190808 від 08.08.2019, 20190812 від 12.08.2019, 20190814 від 14.08.2019, 20190815 від 15.08.2019, 20190817 від 17.08.2019, 20190818 від 18.08.2019, 20190822 від 22.08.2019, 20190828 від 28.08.2019.

Однак, у накопичувальних картках за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) №31081571, №31080366, №30080364, №30081567, №31081570, №31081574 на станціях Здолбунів і Батьово відповідачем було безпідставно включено платежі за маневрову роботу, збір за зберігання вагонів, плати за використання вагонів на місцях загального користування на загальну суму 683 091,10 грн без ПДВ (819709,32 грн з ПДВ), на підставі актів загальної форми.

Виходячи з переліків № 20190830 від 30.08.2019, № 20100831 від 31.08.2019 відповідачем було списано з особового рахунку позивача грошові кошти в сумі 683 091,10 грн без ПДВ (819 700,32 грн з ПДВ).

06.09.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією № 667 від 04.09.2019, в якій, посилаючись на безпідставне списання грошових коштів у сумі 683 091,10 грн без ПДВ (819709,32 грн з ПДВ), просив відновити вищевказану суму на його особовому рахунку.

У відповідь на вказану претензію, відповідач у листі від 09.12.2019 № ЦТЛ-19/2306 зазначив, що нарахування та списання плати за маневрову роботу під час накопичення власних вагонів позивача по станції Здолбунів за накопичувальними картками № 31081571, №31081574, №31081570, № 30081567 є неправомірним, відтак заявлена у претензії вимога щодо відновлення на особовому рахунку плати за проведення маневрової роботи в сумі 96 590,16 грн (в тому числі ПДВ - 16 098,36 грн) підлягає задоволенню; плату за користування вагонами та збір за зберігання рухомого складу в сумі 586 500,94 грн нараховано відповідно до наданих послуг і згідно "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги", відтак вказана претензія в цій частині вимог є безпідставною.

З огляду на те, що жодних документів, шо підтверджують обґрунтованість нарахування вищевказаних грошових сум, відповідачем надано не було, зважаючи на неправомірне, на думку позивача, нарахування та списання відповідачем з особового рахунку позивача №8214238 грошових коштів у сумі 586 500,94 грн (без ПДВ), крім того ПДВ 20 % - 117300,19 грн, всього з урахуванням ПДВ - 723 119,16 грн, безпідставне відхилення відповідачем претензії № 667 від 04.09.2019, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд зобов`язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № НОМЕР_1 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 723 119,16 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частинами 1, 2 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Аналогічні положення містяться в статтях 306, 307 Господарського кодексу України.

Укладені сторонами Договір № 10676/ЦТЛ-2018 та Договір № Л/М/18/899/п, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належними підставами, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення сторін (або однієї із сторін) з пропозицією до іншої сторони про припинення дії Договору № 10676/ЦТЛ-2018, відтак вказаний договір є чинним і це не заперечується сторонами.

У відповідності до пункту 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (пункт 3 Статуту).

Пунктом 119 Статуту передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Якщо подання вантажовідправнику на його замовлення порожніх спеціальних вагонів затримується з вини вантажовідправника, з нього стягується плата за весь час затримки вагонів на станції навантаження. Порядок розрахунків та перелік операцій з вагонами (контейнерами), за час виконання яких не стягується плата, встановлюється Правилами. У розрахунках затримка до 30 хвилин не враховується, затримка 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Відповідно до п. 62 Статуту та п. 1.1 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила розрахунків № 644), порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть уноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Пунктами 2.3, 2.4 Правил розрахунків № 644 визначено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника. Після присвоєння коду розрахунковий підрозділ видає платнику довідку (додаток 2), у якій вказуються найменування платника і номер присвоєного коду. У всіх перевізних документах, накопичувальних картках, відомостях плати за користування вагонами та контейнерами, відомостях плати за подавання, забирання та маневрову роботу проставляється код платника.

Як встановлено судом, на підставі пункту 2.3.3 Договору № 10676/ЦТЛ-2018, відповідачем було відкрито для позивача особовий рахунок з наданням коду платника №8214238 та присвоєно код вантажовідправника/вантажоодержувача №8867.

Сторони не заперечують факт списання з особового рахунку позивача грошових коштів у сумі 683 091,10 грн без ПДВ (819 700,32 грн з ПДВ).

Суд встановив, що відповідачем було частково задоволено претензію позивача №667 від 04.09.2019 та відновлено на особовому рахунку позивача плату за проведення маневрової роботи в сумі 96 590,16 грн (в тому числі ПДВ - 16 098,36 грн).

Спір у цій справі виник внаслідок того, що відповідачем, на думку позивача, було неправомірно включено у накопичувальних картках платежі на загальну суму 586 500,94 грн (без ПДВ), крім того ПДВ 20 % - 117 300,19 грн, всього з урахуванням ПДВ - 723 119,16 грн, на підставі актів загальної форми ГУ-23, порядок оформлення яких відповідачем порушено, відтак у відповідача були відсутні підстави для списання коштів з особового рахунку позивача.

Згідно з п. 2 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 (далі - Правила № 113) за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

Пунктом 3 Правил № 113 визначено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до пункту 4 Правил № 113 відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Пунктом 6 Правил № 113 передбачено, що час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

За змістом пункту 8 Правил № 113 у разі затримки вагонів на станції з причин, які не залежать від представника станції, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах і хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

З огляду на вищевказані положення законодавства, належними і допустимими доказами на підтвердження факту затримки вагонів на станції є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з Додатком № 6 до Правил № 113.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16.

Аналогічні вимоги містять також Правила складання актів, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855 (далі - Правила № 334), відповідно до пункту 1 яких при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6).

Відповідно до абз. 2 п. 3 Правил № 334 акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Акт форми ГУ-23 може бути складений без участі представника вантажовласника, однак лише за участі не менше двох осіб.

Залізниця повинна не лише виявити порушення (початок його і закінчення), а й належним чином зафіксувати факт такого порушення. Акт загальної форми складається для документальної фіксації факту порушення вантажовласником обов`язку прийняти вагони у встановлені строки.

Суд при розгляді такої категорії спорів має надати правову оцінку актам загальної форми ГУ-23 у відповідності до Правил № 334, дослідити акти загальної форми ГУ-23, які містяться в матеріалах справи та відомості плати за користування вагонами, розрахунку за користування вагонами відповідно до актів загальної форми.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 910/16567/18.

За змістом пункту 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила зберігання № 644) якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Відповідно до пункту 8 Правил зберігання № 644 збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). Термін безоплатного зберігання обчислюється: якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; при затримці - з моменту затримки.

Згідно з п. 9 Правил зберігання № 644 за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З наявних у матеріалах справи накопичувальних карток № 31081571, № 30080364, №30081567, №31081570, №31081574 вбачається, що на підставі актів загальної форми ГУ-23, за весь час затримки вагонів відповідачем було нараховано плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу.

У вказаних накопичувальних картках зазначено найменування документу - відповідний акт, дані для нарахування платежу - період затримки вагонів, підстави платежу - пункт Збірника тарифів.

У матеріалах справи містяться Акти загальної форми ГУ-23 на віднесення відповідальності вантажовласника - ТОВ "Рейл Лоджистікс": № 428 від 30.08.2019, № 3549 від 30.08.2019, № 3585 від 01.09.2019, а також Акти загальної форми: № 12082 від 01.05.2019, № 12078 від 30.04.2019, №12077 від 29.04.2019, № 12084 від 04.05.2019, № 12081 від 01.05.2019, № 12085 від 04.05.2019, № 12052 від 23.04.2019, №12086 від 05.05.2019, №12072 від 28.04.2019, № 12087 від 05.05.2019, № 12083 від 03.05.2019, №12074 від 28.04.2019, № 12068 від 27.04.2019, № 12067 від 26.04.2019, № 12057 від 26.04.2019, №12055 від 24.04.2019, № 12061 від 25.04.2019, № 12056 від 24.04.2019, №12053 від 23.04.2019, №12051 від 21.04.2019, № 12049 від 18.04.2019, № 12047 від 13.04.2019, №12073 від 28.04.2019, № 12070 від 27.04.2019, № 12069 від 27.04.2019, № 12066 від 26.04.2019, №12063 від 26.04.2019, № 12060 від 25.04.2019, № 12079 від 30.04.2019, №12080 від 01.05.2019, №12088 від 06.05.2019, № 9978 від 14.06.2019, № 9979 від 16.06.2019, № 9980 від 17.06.2019, № 9981 від 18.06.2019, № 9982 від 19.06.2019, № 9983 від 20.06.2019, № 9984 від 21.06.2019, № 9985 від 23.06.2019, № 9986 від 24.06.2019, № 9987 від 25.06.2019, № 9988 від 26.06.2019, № 9989 від 28.06.2019, № 9990 від 27.07.2019, № 9991 від 29.07.2019, № 9992 від 30.07.2019, № 9993 від 04.08.2019, № 9994 від 05.08.2019, № 9995 від 06.08.2019, № 9996 від 07.08.2019, № 9997 від 08.08.2019, № 9998 від 10.08.2019, № 9999 від 11.08.2019, № 10001 від 14.08.2019, № 10000 від 12.08.2019, № 10002 від 15.08.2019, № 10003 від 16.08.2019, №10004 від 18.08.2019, № 10005 від 22.08.2019, № 10009 від 28.08.2019, № 10010 від 29.08.2019, №10011 від 30.08.2019, № 10012 від 31.08.2019, № 2661 від 14.06.2019, № 2662 від 14.06.2019, № 2665 від 16.06.2019, № 2666 від 16.06.2019, № 2669 від 16.06.2019, № 2673 від 17.06.2019, № 2675 від 17.06.2019, № 2681 від 18.06.2019, № 2684 від 18.06.2019, № 2685 від 18.06.2019, № 2686 від 18.06.2019, № 2687 від 18.06.2019, № 2698 від 19.06.2019, № 2703 від 20.06.2019, № 2704 від 20.06.2019, № 2705 від 20.06.2019, № 2712 від 21.06.2019, № 2713 від 21.06.2019, № 2732 від 23.06.2019, № 2735 від 24.06.2019, № 2736 від 24.06.2019, № 2748 від 24.06.2019, № 2751 від 25.06.2019, № 2733 від 23.06.2019, № 2763 від 25.06.2019, № 2764 від 26.06.2019, № 2762 від 25.06.2019, № 2765 від 26.06.2019, № 2767 від 26.06.2019, № 2769 від 26.06.2019, № 2770 від 26.06.2019, № 2776 від 26.06.2019, № 2783 від 28.06.2019, № 2784 від 28.06.2019, № 2786 від 28.06.2019, № 3094 від 27.07.2019, № 3095 від 27.07.2019, № 3104 від 29.07.2019, № 3108 від 30.07.2019, № 3114 від 30.07.2019, № 3402 від 22.08.2019, № 3406 від 22.08.2019, № 3407 від 22.08.2019, № 3417 від 22.08.2019, № 3424 від 22.08.2019, № 3486 від 26.08.2019, № 3477 від 26.08.2019, № 3487 від 26.08.2019, № 3498 від 27.08.2019, № 3500 від 28.08.2019, № 3504 від 28.08.2019, № 3521 від 29.08.2019, № 3532 від 29.08.2019, № 3538 від 30.08.2019, № 3539 від 30.08.2019, № 3542 від 30.08.2019, № 3556 від 30.08.2019, № 3560 від 31.08.2019, № 3150 від 04.08.2019, № 3156 від 05.08.2019, № 3164 від 05.08.2019, № 3168 від 06.08.2019, № 3186 від 07.08.2019, № 3189 від 07.08.2019, № 3190 від 07.08.2019, № 3198 від 08.08.2019, № 3203 від 09.08.2019, № 3216 від 10.08.2019, № 3234 від 11.08.2019, № 3240 від 12.08.2019, № 3241 від 12.08.2019, № 3242 від 12.08.2019, № 3251 від 12.08.2019, № 3252 від 13.08.2019, № 3257 від 13.08.2019, № 3259 від 13.08.2019, № 3260 від 13.08.2019, № 3267 від 14.08.2019, № 3268 від 14.08.2019, № 3269 від 14.08.2019, № 3270 від 14.08.2019, № 3275 від 15.08.2019, № 3276 від 15.08.2019, № 3299 від 15.08.2019, № 3303 від 16.08.2019, № 3304 від 16.08.2019, № 3328 від 17.08.2019, № 3329 від 17.08.2019, № 3330 від 17.08.2019, № 3345 від 17.08.2019, № 3350 від 18.08.2019, № 3354 від 18.08.2019.

У письмових поясненнях вих. № 745 від 31.08.2020 (відповіді на відзив) позивач вказав на відсутність певних актів загальної форми у матеріалах справи.

Разом із запереченнями щодо відповіді на відзив відповідачем додатково подано акти загальної форми ГУ-23, а саме № 12062 від 25.04.2019, № 2681 від 18.06.2019, № 2733 від 23.06.2019, № 2783 від 28.06.2019, № 2713 від 21.06.2019, № 2704 від 20.06.2019, № 2767 від 26.06.2019, № 2769 від 26.06.2019, № 2751 від 25.06.2019, № 2705 від 20.06.2019, № 2748 від 24.06.2019, № 2764 від 26.06.2019, № 2765 від 26.06.2019, № 3560 від 31.08.2019, № 3423 від 22.08.2019.

Суд встановив, що вказані Акти загальної форми, на підставі яких відповідачем було нараховано плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу по накопичувальним карткам, відповідають положенням Правил № 113 та Правил № 334 та містять, зокрема, номери поїздів (вагонів), найменування вантажу (порожні вагони), а також підстави для їх складення, а саме для накопичення маршруту за Договором № Л/М/18/899/п.

Суд встановив, що вказані вище Акти загальної форми підписані без участі представника вантажовласника щонайменше двома представниками відповідача; в Актах загальної форми ГУ-23 на віднесення відповідальності вантажовласника - ТОВ "Рейл Лоджистікс" № 428 від 30.08.2019, № 3549 від 30.08.2019, № 3585 від 01.09.2019, які також підписано двома представниками відповідача, засвідчено факт відмови позивачем в узгодженні ФДУ-92 №31081571, № 30080364, №30081567, №31081570, №31081574.

З огляду на вищенаведене, суд відхиляє як безпідставні посилання позивача на порушення відповідачем порядку оформлення актів загальної форми, оскільки у вказаних вище актах загальної форми відповідачем було належним чином відображено обставини та час початку простою вагонів на станціях, а також час завершення простою, на підставі яких за весь час затримки вагонів відповідачем було нараховано плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу по накопичувальних картках.

Згідно з пунктами 12, 13 Правил № 113 загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

За умовами пункту 3.1. Договору № 10676/ЦТЛ-2018 розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних із перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника тарифів.

Відповідно до п. 4.6 Договору № Л/М/18/899/п перевізник нараховує плату за інші послуги згідно "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги" (за умови їх надання).

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво № 1), затверджений наказом Мінтрансу України від 15.11.1999 № 551 та зареєстрований Міністерством юстиції України 01.12.1999 за № 828/4121 (з наступними змінами і доповненнями) в пункті 2 розділу 2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів, а отже, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Пунктами 9, 10 Правил № 113 передбачено, що про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Отже, за змістом пунктів 9, 10 Правил № 113 на перевізника (відповідача) покладено обов`язок на видання наказу про затримку вагонів затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення, тоді як вбачається з матеріалів справи вагони позивача були затримані та перебували на станціях призначення, а не під час перевезення на підходах до станцій, чим спростовуються доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку повідомлення позивача про затримку вагонів, ненадання вказаних повідомлень позивачу, оскільки ані Правилами № 113, ані умовами укладених сторонами договорів видання відповідачем наказів та повідомлення про затримку вагонів на станції призначення не передбачено.

У відповідності до п. 2.6 Правил розрахунків № 644 розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику. У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Згідно з п. 1.2 Порядку застосування електронного документообігу, пов`язаного з перевезенням вантажів залізничним транспортом, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 16.11.2012 № 690, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 грудня 2012 за № 2034/22346 (далі - Порядок застосування електронного документообігу № 690) Порядок є обов`язковим для застосування всіма суб`єктами електронного документообігу, що взаємодіють у технологічних процесах, пов`язаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом.

Пунктами 1.5, 1.6 Порядку застосування електронного документообігу № 690 визначено, що суб`єктами електронного документообігу можуть бути перевізник (залізниці, підприємства, установи, організації залізничного транспорту), вантажовідправники і вантажоодержувачі. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, форма якого наведена в додатку 1 до Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року N 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за N 864/5085 (далі - договір про організацію перевезень). Електронний документ (далі - ЕД) - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, що визначені Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг". ЕД може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання ЕД є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. ЕД повинен містити інформацію, визначену для кожної форми документа Правилами перевезення вантажів.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Порядку застосування електронного документообігу №690 працівник залізниці створює ЕД, накладає ЕЦП та передає ЕД вантажовідправнику (вантажоодержувачу) за допомогою засобів АС залізниці. Вантажовідправник (вантажоодержувач) після перегляду ЕД: у разі погодження даних, зазначених у ЕД, накладає ЕЦП та повертає ЕД за допомогою засобів АС залізниці; у разі непогодження даних не здійснює накладання ЕЦП та передає залізниці свої зауваження.

У розділі 8 Договору № 10676/ЦТЛ-2018 сторони домовились про використання електронного документообігу.

Суд вважає, що накладенням ЕЦП за результатами опрацювання накопичувальних карток, а також не висунувши зауважень відповідачу, позивач погодився з отриманням послуг, чим також спростовуються доводи позивача щодо необізнаності з актами загальної форми ГУ-23, на підставі яких було обліковано та списано з особового рахунку позивача плату за послуги, про що обґрунтовано зазначає відповідач у своїх заявах по суті справи.

Пунктом 2.1.7 Договору № 10676/ЦТЛ-2018 на позивача покладено обов`язок відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, зокрема, через інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками.

При цьому, за змістом пункту 2.1.7 Договору № 10676/ЦТЛ-2018 оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо неможливості списання відповідачем в односторонньому порядку грошових коштів з особового рахунку позивача, оскільки, за відсутності зауважень позивача щодо відомостей у накопичувальних картках, відповідачем, відповідно до умов Договору № 10676/ЦТЛ-2018, було правомірно списано грошові кошти з особового рахунку позивача.

Відповідно до пункту 46 Статуту одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що вказана норма Статуту підлягає застосуванню виключно для прибуття навантажених вагонів з моменту їх вивантаження, тоді як вбачається з матеріалів справи (вказані вище акти загальної форми ГУ-23) всі вагони позивача простоювали на станції в очікуванні формування маршруту та були порожніми, відтак відповідачем було правомірно нараховано та списано з особового рахунку позивача збір за зберігання вагонів як рухомого складу.

Згідно з п. 15 Правил № 113 за час перебування на під`їзних коліях та інших місцях незагального користування вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, плата не вноситься.

Суд встановив, що відповідачем було списано з особового рахунку позивача збір за зберігання рухомого складу та плату за користування вагонами на місцях загального користування, якими є станції призначення, прибуття вагонів на які для накопичування маршрутів підтверджується актами загальної форми ГУ-23.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у визначені в актах загальної форми гу-23 періоди ним було забрано вказані вагони зі станцій призначення. Доводи позивача про те, що обов`язок по зберіганню вагонів за умовами Договору №Л/М/18/899/п було покладено на позивача, відтак відповідач не міг включати такі платежі до накопичувальних карток, суд відхиляє як безпідставні, оскільки сторонами було погоджено порядок та умови плати за зберігання вагонів.

Суд вважає, що відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку було спростовано наведені позивачем у його заявах по суті справи доводи на підтвердження заявлених позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Зважаючи на викладене, всі інші доводи та міркування сторін судом визнаються такими, що не спростовують вищевказаних висновків суду.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом цього позову є вимога позивача про зобов`язання внести зміни до особового рахунку позивача № 8214238 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 723 119,16 грн.

Отже, заявлена позовна вимога підлягає вартісній оцінці, оскільки фактично направлена на відновлення на особовому рахунку позивача вказаної грошової суми.

Суд звертає увагу, що аналогічний позов до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов`язання внести зміни до особового рахунку розглядався як майновий спір у справі № 910/5561/19, за подання якого позивачем було сплачено судовий збір як за подання позовної заяви майнового характеру.

Постановою Верховного Суду від 23.06.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 у справі № 910/5561/19 залишено без змін, судовий збір за подання касаційної скарги (який також було сплачено виходячи із ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру) покладено на скаржника - Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Відтак, позивач при поданні позову мав сплатити судовий збір, виходячи із ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, а саме 10 846,79 грн (723 119,16 грн х 1,5%).

При поданні позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 102,00 грн, тобто як за вимогу немайнового характеру.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Решта недоплаченого судового збору в розмірі 8 744,79 грн (10 846,79 - 2 102,00), оскільки факт недоплати судового збору судом встановлено при ухваленні судового рішення, з огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність відмови в позові, підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн покласти на позивача.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5, корп. 2; ідентифікаційний код: 40637393) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 8 744 (вісім тисяч сімсот сорок чотири) грн 79 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 28.12.2020

Суддя О.В. Нечай