ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року
м. Київ

Справа № 911/286/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковського О.В. головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України
на рішення Господарського суду Київської області (суддя Т.П. Карпечкін) від 07.04.2020
та постанову Північного апеляційного господарського суду (головуючий Є.Ю. Пономаренко, судді: М.А. Руденко, М.А. Дідиченко) від 10.09.2020
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України
до Військової частини НОМЕР_1
про стягнення 100 720 грн 00 коп.

1. Короткий зміст вимог
1.1. 11.01.2020 Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі Позивач) подало позовну заяву про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач) 100 720 грн 00 коп. сплаченого Позивачем відшкодування, витрат на встановлення суми збитків та збір документів, з покладенням на Відповідача судових витрат за розгляд цієї справи.
1.2. Позовна заява мотивована правом Позивача щодо зворотної вимоги до Відповідача як володільця автомобіля, за участі якого та з вини водія якого сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) з наслідками у вигляді механічних пошкоджень автомобілів-учасників ДТП, щодо сплаченої Позивачем потерпілій особі - учаснику ДТП, суми відшкодування, а також щодо суми понесених Позивачем витрат за послуги аварійного комісара (експерта) з визначення причин та обставин ДТП та з встановлення розміру заподіяних у ДТП збитків.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2.1. 07.04.2020 Господарський суд Київської області постановив рішення (залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020) про часткове задоволення позовних вимог: стягнення з Відповідача на користь Позивача 80 000 грн 00 коп. страхового відшкодування, 720 грн 00 коп. витрат на послуги аварійного комісара та покладення на Відповідача витрат зі сплати судового збору у відповідній частині; а також про відмову в решті позовних вимог щодо стягнення 20 000 грн 00 коп. страхового відшкодування.
2.2. Рішення судів про часткове задоволення вимог щодо стягнення суми страхового відшкодування мотивовані обґрунтованістю та доведенням доказами у справі підстав для регресних вимог Позивача до Відповідача щодо стягнення суми витрат Позивача на оплату послуг аварійного комісара та здійсненої Позивачем виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну у ДТП за встановленої рішенням суду вини водія Відповідача. Відмова у стягнення 20 000 грн 00 коп. відшкодування мотивована відсутністю у Позивача підстав для здійснення потерпілій у ДТП особі відшкодування з урахуванням податку на додану вартість (далі ПДВ) в сумі 20 000 грн 00 коп., оскільки виплата Позивачем відшкодування з урахуванням цієї суми ПДВ у спірних правовідносинах не передбачена та суперечить вимогам закону.
3. Встановлені судами обставини
3.1 Згідно з довідкою Управління патрульної поліції в м. Києві про ДТП від 27.12.2017 № 114648 27.12.2017 в м. Києві за адресою: проспект Голосіївський, 104 відбулась ДТП за участі автомобіля "УАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля "RENAULT" державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Згідно з додатком у до цієї довідки про ДТП від 27.12.2017 - Схеми місця ДТП, складеного інспектором УПП в м. Києві, автомобіль марки "УАЗ" державний номерний знак НОМЕР_2 належить Відповідачу.
Автомобіль "УАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2 , належить Відповідачу.
3.2 Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2018 у справі №752/659/18 (провадження №3/752/1311/18) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Згідно з наявним у справі дорожнім листом Відповідача № 4787 ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП був працівником Відповідача (солдатом), що не заперечується Відповідачем.
3.3 Цивільно-правова відповідальність потерпілого у ДТП автомобіля станом на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "СК "ВУСО" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3378207.
За відомостями централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, на дату ДТП автомобіль марки "УАЗ" державний номерний знак НОМЕР_2 не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
3.4 28.12.2017 власник автомобіля "RENAULT" державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 (потерпіла особа) звернувся до Позивача з повідомленням про ДТП.
Згідно зі звітом № 529 від 30.01.2018 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Масина С.А. , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, автомобіля автомобіля "RENAULT" державний номерний знак НОМЕР_3 , складає 115 052 грн 91 коп., включаючи ПДВ.
3.5 28.03.2018 ОСОБА_2 звернувся до Позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.
Позивач склав довідку № 1 від 22.06.2018 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих на суму 100 000 грн 00 коп. та 10.07.2018 видав наказ № 6652 про виплату Кабанову П.Є. 100 000 грн. 00 коп. (в межах ліміту відповідальності, зазначеного у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3378207 потерпілої особи).
На підставі наказу №6652 від 10.07.2018 Позивач платіжним дорученням №909978 від 11.07.2018здійснив виплату ОСОБА_2 в сумі 100 000 грн. 00 коп. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП що відбулась 27.12.2017.
3.6 Актом надання послуг № 402 на суму 720 грн. 00 коп., рахунком на оплату № 402 на суму 720 грн. 00 коп., та платіжним дорученням № 902915 від 21.03.2018 на суму 720 грн. 00 коп., підтверджується факт понесення Позивачем витрат на оплату наданих аварійним комісаром послуг.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги
4.1 28.09.2020 Позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2020, та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі: стягнення з Відповідача на користь Позивача 100 720 грн 00 коп. сплаченого Позивачем відшкодування, витрат на встановлення суми збитків та на збір документів, з покладенням також на Відповідача судових витрат за розгляд цієї справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
5.1 Суди, відмовивши частково у позові на спірну суму в 20 000 грн 00 коп., як на суму ПДВ, не здійснивши належне дослідження доказів у справі, зокрема звіту № 529 від 30.01.2018 про оцінку вартості (розміру) збитків, дійшли неправильного висновку щодо врахування Позивачем суми ПДВ у складі заявленої до стягнення з Відповідача на праві регресу суми страхового відшкодування.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
6.1 Аргументи Позивача у відзиві на касаційну скаргу аналогічні мотивам в оскаржуваних судових рішеннях.

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права
Щодо умов та меж відшкодування Моторно (транспортним) страховим бюро України потерпілій особі шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність
7.1 За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
7.2 Згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому третьою особою, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
7.3 Водночас, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому третьою особою, а не особою, яка завдала шкоди, може бути обмежений у передбачених законом випадках та порядку.
Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).
Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону (статті 9, 22 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).
Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).
Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.
Натомість, страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав.
У цих висновках, Суд відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України звертається до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 911/2589/17, від 20.04.2018 у справі № 910/7200/17 та від 06.07.2018 у справі 924/675/17.
7.4 Щодо порядку виплати страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, Суд, звертаючись до окремих положень Закону, яким унормовано вирішення питань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, зазначає про таке.
За загальним правилом, відповідно до пункту 9.4 статті 9 Закону, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Цей Закон також визначає умови, порядок та межі здійснення Моторно (транспортним) страховим бюро України (далі - МТСБУ) страхового відшкодування потерпілій особі на відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу).
Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Стаття 36 Закону регламентує, зокрема розмір та склад суми витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу), що підлягає відшкодуванню на рахунок безпосередньо потерпілій особі.
Згідно з пунктом 36.1 цієї статті Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).
7.5 Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.
А тому судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.
Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 13.03.3018 у справі № 910/9396/17 та від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.
7.6 Отже Закон розмежовує порядок виплати заподіяної шкоди в умовах існування лише проведеної уповноваженою особою (органом) оцінки цієї шкоди (звіту, акта оцінки) (без урахування ПДВ) та у разі фактичного проведення відновлення ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу потерпілої особи з доведенням вартості цього ремонту (з урахуванням ПДВ).
7.7 Водночас, спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків) (як оціненої, так і фактичної), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.
7.8 За змістом наведених норм з урахуванням вже сформульованих Верховним Судом висновків (пункти 7.3, 7.5-7.7), визначені пунктом 36.2 статті 36 Закону правила виплати (перерахування) страхового відшкодування страховиком (МТСБУ) є загальними, тобто рівною мірою (однаково) є обов`язковими для всіх випадків здійснення страхового відшкодування особі, яка має на його отримання, незалежно від того, хто є суб`єктом виплати страхового відшкодування (страховик або МТСБУ), та незалежно від того, застрахував чи ні власник транспортного засобу, що заподіяв у ДТП шкоду, свою цивільно-правову відповідальність.
А вирішальним у цьому випадку тобто для визначення, чи підлягає перерахуванню у складі страхового відшкодування сума ПДВ, мають значення обставини фактично проведеного відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу потерпілої особи та обставини отримання страховиком (МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ.
При цьому слід враховувати, що Закон розмежовує суму страхового відшкодування (яка визначається відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яка обмежується страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування пункти 9.1, 9.4 статті 9 та пункт 36.1 статті 36 Закону) та суму відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу), що визначається відповідно до оціненої шкоди або по факту проведеного ремонту (пункт 36.2 статті 36 Закону.
Якщо страхова сума є меншою за розмір заподіяної (оціненої) шкоди, то страхове відшкодування (страхова виплата/регламентна виплата) за таку шкоду особі в умовах відсутності документального підтвердження факту оплати проведеного відновлювального ремонту, здійснюється безпосередньо потерпілій з попереднім вирахуванням з суми оціненої шкоди, зокрема суми ПДВ, з подальшим обмеженням/зменшенням отриманої суми до зазначеної страхової суми.
7.9 А тому, якщо МТСБУ (у випадках, передбачених статтею 41 Закону) здійснює безпосередньо на рахунок потерпілої у ДТП особи відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу, однак в умовах відсутності документального підтвердження факту оплати проведеного відновлювального ремонту, то сума відшкодування становить: суму оціненої шкоди, що зменшена на суму (тобто за вирахуванням з неї), зокрема, податку на додану вартість, визначеного відповідно до законодавства, з подальшим обмеженням отриманої суми (якщо вона перевищує страхову суму за договором цивільно-правової відповідальності) відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховою сумою, що діяла на дату укладення договору та зазначена в договорі страхування (пункт 9.4 статті 9 та пункт 36.1 статті 36 Закону).
У цьому випадку МТСБУ не здійснює доплату (відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону), попередньо вирахуваної суми податку, до вже виплаченої МТСБУ граничної (максимальної) страхової суми за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки межа відповідальності МТСБУ не може перевищувати страхові суми, які діяли на дату укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та зазначені в договорі страхування.
Отже, страхова виплата (регламентна виплата), здійснена за Законом потерпілій особі (страховиком чи МТСБУ) в умовах відсутності документального підтвердження факту оплати проведеного відновлювального ремонту, не включає суму податку на додану вартість. Доплата цього податку здійснюється відповідно до наведених в пункті 36.2 статті 36 Закону умов, а суб`єкт, на якого покладається обов`язок доплатити суму податку, визначається в залежності від того, чи перевищують сумарно: здійснена страхова виплата (регламентна виплата) разом з проведеним відновлювальним ремонтом пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу та нарахованої суми ПДВ; ліміт відповідальності страховика/МТСБУ (пункт 9.4 статті 9 та пункт 36.1 статті 36 Закону).
У цьому висновку Суд звертається до правових позицій у подібних правовідносинах, що викладені в постановах Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 та від 06 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16.
7.10 Таким чином, МТСБУ перед здійсненням перерахування на рахунок потерпілої у ДТП особи страхової виплати (регламентної виплати), має вирішити, чи підлягає перерахуванню потерпілій особі у складі страхової виплати (регламентної виплати) доплата попередньо вирахуваної з суми оціненої шкоди сума податку, у зв`язку із чим підлягають встановленню обставини:
- чи здійснювався відновлювальний ремонт пошкодженого майна (транспортного засобу) потерпілої особи,
- у разі фактично проведеного відновлювального ремонту - чи було отримане МТСБУ документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту та ПДВ у складі цієї оплати,
- чи не перевищують сумарно фактичні витрати на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу разом з податком, що підлягають виплаті потерпілій особі, встановлений ліміт/межу відповідальності МТСБУ (пункт 9.4 статті 9 та пункт 36.1 статті 36 Закону).
7.11 Між тим, суди всупереч наведеним нормам та висновкам, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не дослідили зібрані у справі докази, зокрема, звіт № 529 від 30.01.2018 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Масина С.А. (пункт 3.4, далі - Звіт), довідку № 1 від 22.06.2018 (пункт 3.5), що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення на правильного вирішення справи, а саме:
1) чи проводився на момент здійснення МТСБУ страхового відшкодування (регламентної виплати) потерпілій особі Кабанову П.Є. відновлювальний ремонт пошкодженого майна (транспортного засобу);
2) чи було отримане МТСБУ документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту транспортного засобу потерпілої особи та ПДВ у складі цієї оплати
3) якщо відновлювальний ремонт пошкодженого майна (транспортного засобу) не проводився:
- яку суму складає ПДВ із суми в 115 052 грн 91 коп. оціненої шкоди, що заподіяна транспортним засобом Відповідача згідно зі Звітом (пункт 3.4);
- чи перевищує сума оціненої шкоди, визначена у Звіті, за вирахуванням із неї визначеної в цьому звіті суми ПДВ, ліміт відповідальності МТСБУ у спірних правовідносинах згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3378207 потерпілої особи Кабанова П.Є. (пункт 3.5);
- чи зменшило МТСБУ визначену у Звіті шкоду на суму ПДВ, яка зазначена в цьому звіті, перед визначенням (згідно з довідкою № 1 від 22.06.2018, пункт 3.5) суми відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих в межах ліміту відповідальності, зазначеного у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3378207 потерпілої особи Кабанова П.Є.) (пункт 3.5).
З`ясування цих обставин має значення для вирішення спору у цій справі задля правильної кваліфікації спірної суми 20 000 грн 00 коп., у складі заявленої Позивачем до стягнення: як суми ПДВ або як частини суми здійсненого у межах ліміту відповідальності МТСБУ страхового відшкодування (регламентної виплати) потерпілій особі Кабанову П.Є., що, в свою чергу є обов`язковим при вирішені спорів щодо суми, яка підлягає стягненню МТСБУ з винної особи в порядку регресу як суми сплаченого МТСБУ страхового відшкодування (регламентної виплати) безпосередньо на рахунок потерпілої особи.
Дійшовши цього висновку, Суд частково погоджується з аргументами скаржника (пункт 5.1).
7.12 Допущені судами процесуальні порушення недослідження зібраних у справі доказів, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для визначення суми страхового відшкодування (регламентної виплати), яка підлягає сплаті МТСБУ безпосередньо на рахунок потерпілої особи з подальшим стягненням за вимогами МТСБУ з винної особи в порядку регресу.
7.13 Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
7.14 Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього кодексу.
7.15 Враховуючи викладене, визначені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, та з урахуванням положень пункту 2 частини 1 статті 308 та пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України, Суд доходить висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення судів першої і апеляційної інстанцій скасуванню в частині заявленої Позивачем до стягнення з Відповідача суми страхового відшкодування, з направленням справи в цій частині до суду першої інстанції на новий розгляд.
7.16 Дійшовши висновку про направлення справи на новий розгляд, Суд не здійснює розподіл судових витрат у справі.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі № 911/286/20 скасувати в частині вимог Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 100 000 грн. 00 коп. страхового відшкодування.
3. Справу № 911/286/20 в скасованій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський
Судді В.В. Білоус
С.В. Жуков