ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову у розстроченні виконання рішення суду

28.12.2020м. Дніпро№ 904/5731/19
За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Паркану", м. Дніпро

про розстрочення виконання рішення суду

У справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювента - Груп Україна", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Паркану", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 403713,44 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача (заявника): Ясносокирська О.О., керівник < Текст > < Текст >

С У Т Ь С П О Р У:

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Інтеграл" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Паркану" про стягнення заборгованості у розмірі 403 713,44 грн. та судового збору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2020 здійснено процесуальне правонаступництво і залучено до участі у справі правонаступника позивача ТОВ "Ювента-Груп Україна".

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2020 (Суддя Панна С.П.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Паркану" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювента-Груп Україна" суму попередньої оплати за товар, який не був поставлений у сумі 319227,47 грн. та 4788,41 грн. судового збору; в решті заявлених позовних вимог відмовлено.

05.11.2020 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2020, яке набрало законної сили 05.11.2020 було видано наказ №904/5731/19.

24 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ Паркану" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою, якою просить розстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2020 по справі №904/5731/19 в частині неоплачених до моменту подання цієї заяви сум попередньої оплати за товар, який не був поставлений у залишковій сумі 309 227,47 грн. на один рік, до 15.10.2021, а саме: до 28.12.2020 - 28 000грн.; до 28.01.2021 - 28 000грн.; до 28.02.2021 - 26 000грн.; до 28.03.2021 - 26 000грн.; до 28.04.2021 - 28 000грн.; до 28.05.2021 - 26 000грн.; до 28.06.2021 - 26 000грн.; до 28.07.2021 - 28 000грн.; до 28.08.2021 - 28 000грн.; до 15.10.2021 - 37 227,47грн.

Відповідач (боржник) зазначає, що ним вживаються всі можливі і залежні від нього дії по виконанню судового рішення у справі №904/5731/19. На виконання рішення боржником сплачено позивачу суму 14 788,41 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №1857 від 23.11.2020 на суму 2 000,00грн., №1839 від 12.11.2020 на суму 2000,00 грн., №1828 від 09.11.2020 на суму 6000,00 грн., №1814 від 30.10.2020 на суму 4 788,41 грн.

Єдиним джерелом доходів ТОВ "Світ паркану" є реалізація продукції для будування парканів, що носить сезонний характер, не належить до товарів першої необхідності та не має високої рентабельності продажу, і в той же час несе великі ризики виконання зобов`язань через повну залежність від виробників. Постійне подовження часу дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), та введення низки обмежень, вкрай негативно вплинули на здійснення господарської діяльності товариства.

Виконання рішення одразу і в повному обсязі поставить ТОВ "Світ паркану" у скрутне матеріальне становище, та фактично позбавить можливості його виконати. Розмір статутного капіталу товариства складає 1450,00 грн., тому не буде іншого виходу, як оголосити підприємство банкрутом.

Позивач (стягувач) проти задоволення заяви заперечує, вважає, що заява подана відповідачем з метою уникнення повернення отриманих грошей та спрямована на створення для позивача негативних наслідків. Заборгованість по поверненню отриманих грошей існує з початку 2019 року та на сьогоднішній день не повернута. Позивач (стягувач) втрачає можливість користуватися своїми коштами, а також відбувається поступове знецінення національної валюти (інфляція).

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року №1809 у зв`язку із перебуванням судді Панни С.П. на лікарняному, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, проведено повторний автоматичний розподіл справи по вх. №55634/20 справи №904/5731/19, за результатами якого, заяву передано для розгляду судді Євстигнеєвій Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020 прийнято заяву до розгляду та призначено її розгляд у засіданні на 28.12.2020.

Представник позивача (стягувача) у судове засідання призначене для розгляду заяви про розстрочення виконання рішення, не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Розглянувши заяву ТОВ "Світ Паркану" про розстрочення виконання рішення, дослідивши наявні у справі матеріали суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної заяви з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю (ч.7 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (Закон України "Про виконавче провадження"), не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про надання розстрочки.

У той же час, слід зважити на таке:

1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Згідно статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження винятковості випадку, що за статтею 331 Господарського процесуального кодексу України є визначальною підставою для розстрочки виконання судового рішення, боржник суду не надав.

Для належного вирішення питання щодо надання відстрочки виконання судового рішення, господарським судам необхідно з`ясувати чи наявні у справі докази, які б підтверджували добросовісну поведінку боржника і вжиття ним належних заходів для виконання рішення.

Зазначаючи про добросовісність поведінки, відповідач (боржник) посилається на часткову оплату заборгованості, встановлення карантинного режиму на території України.

До заяви про розстрочення виконання рішення заявником додано платіжні доручення та інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із практики Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997; рішення у справі "Бурдов проти Росії" №59498/00 від 07.05.2002; рішення у справі "Ясіун`єне проти Литви" №41510/98 від 06.03.2003; та рішення по справі "Руйану проти Румунії" №34647/97 від 17.06.2003).

За таких обставин виконання судового рішення є важливою стадією судового процесу у контексті забезпечення міжнародних демократичних стандартів щодо дотримання закріпленого у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин, беручи до уваги відсутність згоди стягувача для надання розстрочки, правові підстави для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду відсутні.

Таким чином, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Паркану" про розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Паркану" про розстрочення виконання судового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року у справі № 904/5731/19 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення 28.12.2020 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 29.12.2020.

Суддя Н.М. Євстигнеєва