РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.12.2020Справа № 910/15679/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участі секретаря судового засідання Ярошевської І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Новаторбуд», м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс», м. Київ

про стягнення 109 726,65 грн.

Представники:

від позивача: Толдіна І.В.;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новаторбуд» (далі - ТзОВ «Новаторбуд»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс» (далі - ТзОВ «Будівельна компанія А Плюс»/відповідач) про стягнення 109 726,65 грн, в тому числі: 103 657,54 грн - основного боргу, 1 107,37 грн - 3% річних, 313,25 грн - інфляційних втрат та 4 648,49 грн - пені, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором постачання №НБ-20/01/21-1 від 21.01.2020.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 15.10.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09.11.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТзОВ «Будівельна компанія А Плюс» проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що в останнього відсутні видаткові накладні №НБ-0406-044 від 06.04.2020 та №НБ-0410-032 від 10.04.2020, а тому відповідач вважає, що ці накладні ним не підписувались, відповідно поставки за ними не було. Крім того, у відзиві на позовну заяву ТзОВ «Будівельна компанія А Плюс» заявило клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи та розгляд справи з викликом сторін.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.11.2020 задовольнив клопотання ТзОВ «Будівельна компанія А Плюс» про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, судове засідання призначив на 03.12.2020, витребував у ТзОВ «Новаторбуд» оригінали документів, доданих до позовної заяви в копіях, зокрема: договору постачання №НБ-20/01/21-1 від 21.01.2020, видаткової накладної №НБ-0406-044 від 06.04.2020 та видаткової накладної №НБ-0410-032 від 10.04.2020.

16.11.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про поновлення процесуального строку для подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат разом з попереднім розрахунком суми судових витрат позивача.

23.11.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

24.11.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 02.12.2020 відмовив у задоволенні клопотання ТзОВ «Новаторбуд» про участь у судовому засіданні 03.12.2020 в режимі відеоконференції.

02.12.2020 на електронну пошту та 04.12.2020 до канцелярії суду надійшли клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

03.12.2020 суд оголосив в судовому засіданні перерву на 21.12.2020 внаслідок неявки представників сторін.

10.12.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 15.12.2020 відмовив у задоволенні клопотання ТзОВ «Новаторбуд» про участь у судовому засіданні 21.12.2020 в режимі відеоконференції.

21.12.2020 у судове засідання з`явився представник позивача та підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши у судовому засіданні оригінали договору постачання № НБ-20/01/21-1 від 21.01.2020 та видаткових накладних № НБ-0406-044 від 06.04.2020 та № НБ-0410-032 від 10.04.2020, витребуваних у позивача ухвалою суду від 12.11.2020, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі почеркознавчої експертизи, оскільки не вбачає необхідності у застосуванні спеціальних знань для вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новаторбуд» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс» (далі - покупець) укладено договір постачання № НБ-20/01/21-1, відповідно до якого постачальник зобов`язується, протягом терміну дії цього договору, поставити покупцю будівельні матеріали, надалі товар, що належить постачальнику, а покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити на умовах, викладених в цьому договорі, товар згідно видаткових накладних, що додаються до цього договору.

Згідно п. 2.1. договору товар, який є предметом поставки за цим договором, повинен бути поставлений покупцю за ціною, якістю, термінами, в асортименті, кількості, погоджених сторонами в кожному окремому випадку поставки, згідно видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.

У відповідності до п. 3.5. договору зобов`язання постачальника з доставки товару вважається виконаним в момент приймання товару (п. 3.4.), що підтверджується підписанням видаткових товарних накладних. Датою поставки є дата фактичної передачі від постачальника до покупця товару на складі останнього, що підтверджується датою підписання видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання представниками сторін видаткової накладної.

Пунктами 4.1., 4.2. договору встановлено, що загальна вартість цього договору визначається сумарною вартістю всього поставленого покупцеві товару згідно видаткових накладних постачальника в період дії цього договору. Ціни на поставлений товар виражаються в національній валюті України та вказуються у видаткових накладних постачальника, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.3. договору оплата покупцем отриманого товару здійснюється в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах відтермінування платежу 45 календарних днів.

В п. 5.2. договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати за цим договором покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочений день.

Цей договір набирає законної сили з моменту підписання обома сторонами всіх сторінок цього договору та діє терміном до 31.12.2020, в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за договором. Припинення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання договору, не є перешкодою для проведення розрахунків між сторонами (п. 7.1. договору).

Отже, на виконання цього договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 103 657,54 грн, що підтверджується видатковими накладними № НБ-0406-044 від 06.04.2020 та № НБ-0410-032 від 10.04.2020.

Відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого у ТзОВ «Будівельна компанія А Плюс» утворилась заборгованість в сумі 103 657,54 грн.

З огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання № НБ-20/01/21-1 від 21.01.2020 позивач просить суд стягнути з ТзОВ «Будівельна компанія А Плюс» заборгованість у розмірі 103 657,54 грн, а також пеню у сумі 4 648,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 313,25 грн та 3% річних у сумі 1 107,37 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір постачання №НБ-20/01/21-1 від 21.01.2020, відповідно до якого позивач поставив, а відповідач прийняв товар згідно з видатковими накладними № НБ-0406-044 від 06.04.20210 та № НБ-0410-032 від 10.04.2020 на загальну суму 103 657,54 грн, проте відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого у ТзОВ «Будівельна компанія А Плюс» виникла заборгованість у розмірі 103 657,54 грн.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, відповідно до п. 4.3. договору, оплата покупцем отриманого товару здійснюється в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах відтермінування платежу 45 календарних днів.

Судом встановлено, що в порушення умов п. 4.3 договору відповідач у визначений термін оплату за поставлений товар не здійснив.

Водночас, судом не приймаються до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо непідписання представником ТзОВ «Будівельна компанія А Плюс» видаткових накладних № НБ-0406-044 від 06.04.20210 та № НБ-0410-032 від 10.04.2020, оскільки, дослідивши в судовому засіданні оригінали цих документів та договору постачання № НБ-20/01/21-1 від 21.01.2020, суд встановив, що підписи на договорі та видаткових накладних виконані однією особою, а саме директором ТзОВ «Будівельна компанія А Плюс» Протасом О.М., що спростовує доводи останнього про непідписання лише видаткових накладних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлене вище, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Будівельна компанія А Плюс» порушено умови договору постачання та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 103 657,54 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 4 648,49 грн - пені, 313,25 грн - інфляційних втрат та 1 107,37 грн. - 3% річних.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, в п. 5.2. договору передбачено, у разі порушення термінів оплати за цим договором покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочений день.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат та встановив, що їх розмір обчислено позивачем арифметично вірно, відповідно ці вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новаторбуд» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія А Плюс» (04107, місто Київ, вулиця Нагірна, будинок 1; ідентифікаційний код 42846712) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новаторбуд» (61030, місто Харків, вулиця Біологічна, будинок 4Б; ідентифікаційний код 32673903) заборгованість у розмірі 103 657 (сто три тисячі шістсот п`ятдесят сім) грн 54 коп., пеню в сумі 4 648 (чотири тисячі шістсот сорок вісім) грн 49 коп., 3% річних у розмірі 1 107 (одна тисяча сто сім) грн 37 коп., інфляційні втрати в сумі 313 (триста тринадцять) грн 25 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 22.12.2020.

Суддя В.В. Бондарчук