УХВАЛА

м. Київ

28.12.2020Справа № 910/20493/20
Суддя Господарського суду міста Києва Гулевець О.В., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Петрицького 21»

про захист прав споживачів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва м до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Петрицького 21» з позовними вимогами про:

-визнати недоведеним нарахований відповідачем розмір заборгованості за кожний розрахунковий період 2019 - 2020 (календарний місяць), на підставі якої відповідач вирішив відключити позивачу послугу електропостачання;

-визнати нарахування відповідачем позивачу відрахувань у «Фонд претензійно позовної діяльності з неплатниками» в розмірі 0,37 грн/м2, що є складовою щомісячного внеску 12,75 грн/м2, таким, що порушує права та інтереси позивача.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Так, згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведеними положеннями визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Тобто, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

В той же час, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тобто, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту, що і унормовано в положеннях ст.ст. 4, 5 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Проте, вимоги про визнання недоведеним нарахований відповідачем розмір заборгованості на підставі якої відповідач вирішив відключити позивачу послугу електропостачання та визнання нарахування відповідачем позивачу відрахувань у «Фонд претензійно позовної діяльності з неплатниками» таким, що порушує права та інтереси позивача, не може бути предметом позову, оскільки встановлюють обставини щодо наявності або відсутності юридичних фактів, які входять до підстав позову.

Вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Тобто, задоволення пред`явленої позивачем вимоги не призведе до поновлення чи захисту порушених прав і інтересів позивача, в той час, як господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких знаходиться спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин, а не встановлення самого факту наявності таких відносин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 за поданим позовом вимоги про визнання недоведеним нарахований відповідачем розміру заборгованості та визнання нарахування відповідачем позивачу відрахувань у «Фонд претензійно позовної діяльності з неплатниками», що порушує права та інтереси позивача, не стосується захисту порушених прав чи інтересів (відсутній спір про право) та є вимогою про встановлення юридичного факту, тому можливість розгляду такої вимоги у господарському суді відсутня.

Аналогічні висновки щодо неможливості розгляду судом самостійно в окремому позовному провадженні вимоги, яка не супроводжує спір про право, а стосується виключно встановлення юридичного факту, викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.18. у справі № 910/14144/17 та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

З огляду на наведене, суд на підставі п.1 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України відмовляє у прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Петрицького 21».

Враховуючи викладене та керуючись п.3 ч.1 ст.175, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали: 28.12.2020.

Суддя О.В. Гулевець