ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2020 р. Справа №914/2455/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя: Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Харів М.Ю.

явка представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача Бандирський А.С.

розглянув апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» за №790007.2-Ск-6209-0820 від 27.08.2020

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.08.2020, суддя Долінська О.З., м.Львів, повний текст рішення складено 12.08.2020

за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», м. Львів

до відповідача акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів

про витребування майна із чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви.

27.11.2019 до Господарського суду Львівської області звернулося Львівське комунальне підприємство "Залізничнетеплоенерго" з позовом до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" про витребування лічильників із чужого незаконного володіння.

Вказаний позов мотивований тим, що на праві приватної власності в позивача знаходяться п`ять лічильників, які призначені для комерційного обліку газу серії G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13329, серії G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13330, серії ЛГ-К-200-1000-0,63-1 заводський номер 5431, серії ЛГ-К-150-650-0,63-01 заводський номер 4594, серії ЛГ-К-200-1000-1,6-01-Ех заводський номер 5433.

У 2018 році за результатами перевірок технічного стану вказаних засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) відповідачем було складено акти про порушення, однак самі лічильники не повернуто. Позивач неодноразово письмово звертався до відповідача з проханням повернути вилучені ним лічильники, однак відповідачем такі звернення залишенні без відповіді.

Позивач правовою підставою позову зазначає ст.ст. 15-16, 387 Цивільного кодексу України.

Також позивачем заявлено 49 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 позовні вимоги задоволено частково. Витребувано від акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»: лічильник газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13329; лічильник газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13330; лічильник газу ЛГ-К-200-1000-0,63-1 заводський номер 5431; лічильник газу ЛГ-К-150-650-0,63-01 заводський номер 4594; лічильник газу ЛГ-К-200-1000-1,6-01-Ех заводський номер 5433; та повернуто Львівському комунальному підприємству «Залізничнетеплоенерго». Стягнуто з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» судовий збір в сумі 1 921,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вказане рішення мотивовано ст. 387, 1212 ЦК України та тим, що в матеріалах справи відсутні та відповідачем не подані докази, які б спростовували позовні вимоги.

Щодо вимоги про стягнення 49 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції задоволив витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн. та відмовив у задоволенні 19 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу з тих підстав, що розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, так як за своєю категорією вона не є складною; наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин під час розгляду справи у суді не змінювалося) та участю представника позивача у судових засіданнях по даній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в даний час триває судовий спір щодо стягнення з ЛКП «Залізничтеплоенерго» на користь АТ «Львівгаз» частини вартості необлікованого об`єму природного газу за втручання в роботу лічильника ЛГК-200, типорозмір G-1000 зав. № 5431, 1999 року випуску (справа № 914/642/20), а тому вважає, що до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі № 914/642/20 витребування позивачем лічильника ЛГК-200, типорозмір G-1000 зав. № 5431, 1999 року випуску є неможливим.

Вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн. є неспівмірним із ціною позову, із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

Узагальнені доводи та заперечення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу Львівське комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що доводи апелянта щодо розгляду справи №914/642/20 не стосується розгляду спору про витребування належного позивачу майна і вирішення даної справи.

Розцінює апеляційну скаргу відповідача, як зловживання правом, оскільки в такий спосіб скаржник затягує розгляд справи, що сприяє можливості змінювати порядок обліку розподіленого позивачу газу не за фактичними показниками, а за нормами розподілу, внаслідок чого збільшується вартість наданих ним послуг.

Зауважує, що до моменту виникнення спору в даній справі позивач неодноразово просив відповідача повернути належне йому майно та вказувало, що в разі вирішення спору в судовому порядку відповідач нестиме ризик покладення на нього судових витрат, які будуть понесені позивачем.

Також, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 19 500,00 грн. витрат на правову допомогу, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У судовому засіданні 02.12.2020 представник відповідача підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги, навівши доводи, аналогічні, викладеним в ній. Представник позивача заперечив проти цих вимог.

В судове засідання 08.12.2020 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився. Судом враховано, що позивач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи, а тому в силу п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає його неявку без поважних причин та розглядає справу за його відсутності.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що відповідно до пунктів 2.1.1., 2.1.2., 2.2.1 статуту підприємства, який долучено до матеріалів справи, Львівське комунальне підприємство "Залізничнетеплоенерго" створене з метою отримання прибутку, повного задоволення потреб населення та юридичних осіб в тепловій енергії, яка використовується для опалення приміщень, отримання гарячої води і промислових технологічних процесів. Основними видами діяльності підприємства є виробництво, транспортування та реалізація теплової енергії для опалення і гарячого водопостачання житлового фонду, об`єктів соціально-культурного та промислово-виробничого призначення міста і підприємницької діяльності.

01 січня 2016 року між ПАТ "Львівгаз" та ЛКП "Залізничнетеплоенерго" укладено типовий публічний договір приєднання про розподіл природного газу, згідно з пунктами 1.1., 2.1, 2.3 якого вказаний договір регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. При вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем.

Згідно з Додатком 4 до договору «Розрахунок втрат і витрат природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача" серед об`єктів споживача, на які здійснюється розподіл є котельні, що знаходяться за адресами у місті Львові:

-по вулиці Шевченка 362 а;

-по вулиці Широкій 79 а;

-по вулиці Роксоляни 26 а.

Котельня по вулиці Шевченка, 362а, обладнана, в тому числі, лічильником газу ЛГ-К- 200-1000-0,63-1 заводський номер 5431 та лічильником газу ЛГ-К-150-650-0,63-01 заводський номер 4594.

Котельня по вулиці Широкій, 79а, обладнана, в тому числі, лічильником газу ЛГ-К- 200-1000-1,6-01-Ех заводський номер 5433 та лічильником газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13330.

Котельня по вулиці Роксоляни, 26а, обладнана, в тому числі, лічильником газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13329.

07 лютого 2018 року на котельні по вулиці Роксоляни, 26а, та на котельні по вулиці Широкій, 79а, були розпломбовані лічильник газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13329 та лічильник газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13330 відповідно, для направлення їх на повірку, про що складено відповідні акти.

08 лютого 2018 року лабораторією повірки ПАТ "Львівгаз" було складено акт про порушення №42 (бланк 003394) щодо лічильника газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13329 та складено акт про порушення № 44 (бланк 003395) щодо лічильника газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13330.

За фактом складення актів про порушення, 08.02.2018 відповідачем складено також протоколи про направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу та запрошено представника позивача прибути 15.02.2018 р. об 10-00 год. для участі у її проведенні у сервісному центрі ПАТ «Львівгаз» за адресою по вулиці Золота, 42, в місті Львові.

Відповідно до Глави 10 розділу X Кодексу газорозподільних систем експертиза ЗВТ та/а бо пломби має бути проведена протягом десяти робочих днів з дня складення протоколу.

Судами встановлено, що зазначений вище час та в межах визначеного Кодексом газорозподільних систем строку ПАТ "Львівгаз" експертизи лічильників газу не провело, а самі лічильники газу залишились на зберіганні у відповідача.

25.04.2018 рішеннями комісії утвореної відповідачем на підставі акту про порушення №42 (бланк 003394) від 08.02.2018, акту про порушення №44 (бланк 003395) від 08.02.2018 нараховано до стягнення обсягів необлікованого об`єму природного газу на загальну суму 9 592 072,39 грн.

Ці акти визнані недійсними на підставі рішень Господарського суду Львівської області від 11.07.2019 року в справі №914/935/18 та від 16.07.2019 у справі №914/934/18.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що у відповідача відсутні правові підстави щодо неповернення позивачу лічильника газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666- 09 заводський номер 13329 та лічильника газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13330.

22 березня 2018 року на котельні по вулиці Шевченка, 362а, представниками відповідача здійснено перевірку технічного стану засіб вимірювальної техніки за результатами якої складено акт про порушення № 80 (бланк 003625) щодо лічильника газу ЛГ-К-150-650-0,63-01 заводський номер 4594 та акт про порушення № 81 (бланк 003626) щодо лічильника газу ЛГ-К-200-1000-0,63-1, заводський номер 5431.

За фактом актів про порушення, 11.04.2018 представниками відповідача складено протоколи про направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу та запрошено представника позивача прибути 19.04.2018 об 10-00 год. для участі у її проведенні у сервісному центрі ПАТ «Львівгаз» за адресою по вулиці Золота, 42, в місті Львові.

Відповідно до Глави 10 розділу X Кодексу газорозподільних систем експертиза ЗВТ та/або пломби має бути проведена протягом десяти робочих днів з дня складання протоколу.

Проте, судами встановлено, що експертизу лічильників газу відповідачем не було проведено ні 19.04.2018, ні в інший день, а самі лічильники газу залишились на зберіганні у відповідача.

31.07.2018 рішеннями комісії утвореної відповідачем, на підставі акту про порушення № 80 (бланк 003625) від 22.03.2018, акту про порушення № 81 (бланк 003626) від 22.03.2018 нараховано до стягнення обсягів необлікованого об`єму природного газу на загальну суму 42 240 077,46 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.07.2019 у справі №914/1605/18, яка залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2019, закрито провадження у справі, оскільки після подання позову відповідач самостійно скасував рішення комісії на підставі акту про порушення №80 (бланк 003625) від 22.03.2018 та скасував донарахування обсягів необлікованого об`єму природного газу в розмірі 1449,325 м3 за період із 01.03.2018 до 03.04.2018 на суму 17 225 146,90 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.12.2018 у справі №914/1604/18, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.04.2019, визнано недійсним рішення від 31.07.2018 Центральної комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу газорозподільних систем на підставі акту про порушення №81 (бланк 003626) від 22.03.2018 та скасовано донарахування обсягів необлікованого об`єму природнього газу в розмірі 2 103,156 тис. м3 за період із 01.03.2018 по 03.04.2018 на суму 25 014 930,56 грн. відносно Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» .

З огляду на вказане, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що у відповідача відсутні правові підстави щодо неповернення позивачу лічильника газу ЛГ-К-200-1000-0,63-1 заводський номер 5431 та лічильника газу ЛГ-К-150-650-0,63-01 заводський номер 4594.

11 квітня 2018 року на котельні по вулиці Широкій, 79а, представниками відповідача здійснено перевірку технічного стану засобу вимірювальної техніки за результатами якої складено акт про порушення щодо лічильника газу ЛГ-К-200-1000-1,6-01 -Ех заводський номер 5433.

За фактом складення вказаного акту про порушення, 11.04.2018 представниками відповідача складено протокол про направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу та запрошено представника позивача прибути 19.04.2018 об 10-00 год. для участі у її проведенні у сервісному центрі ПАТ «Львівгаз» за адресою по вулиці Золота, 42, в місті Львові.

Відповідно до Глави 10 розділу X Кодексу газорозподільних систем експертиза ЗВТ та/або пломби має бути проведена протягом десяти робочих днів з дня складення протоколу.

Проте, експертизу лічильника газу відповідачем не було проведено ні 19.04.2018, ні в інший день, а сам лічильник газу залишився на зберіганні у відповідача.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що у відповідача відсутні правові підстави щодо неповернення позивачу лічильника газу ЛГ-К-200-1000-1,6-01 -Ех заводський номер 5433.

20 серпня 2018 року позивач подав відповідачу лист за номером 10/1316, відповідно до якого просив видати підприємству вилучені відповідно до актів про порушення газові лічильники. Вказаний лист відповідачем залишено без відповіді.

10 жовтня 2019 року позивач направив на адресу відповідача вимогу номером 10/1334 про повернення майна, що перебуває у його незаконному володінні. Відповідно до вказаної вимоги позивач просив повернути вилучені у нього лічильники газу в строк до 18.10.2019.

Натомість, відповідачем також даний лист залишено без відповіді, а належні позивачу лічильники газу відповідач й надалі без відповідної на те правової підстави продовжує зберігати у себе чим порушує права позивача, як власника, оскільки останній позбавлений вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Позивачем долучено до матеріалів справи бухгалтерські довідки про балансову вартість лічильників газу, зокрема, довідка за вих. № 10/1501 від 12.11.2019, в якій зазначено, що відповідно до даних первинних бухгалтерських документів лічильник газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13329 підприємством придбано та обліковано згідно з видатковою накладною № 286 від 23.06.1999; довідка за вих. № 10/1500 від 12.11.2019, в якій зазначено, що відповідно до даних первинних бухгалтерських документів лічильник газу G 250 ЛГ-К-ЕХ-100-1/20-0,63-1 державний реєстр У 666-09 заводський номер 13330 підприємством придбано та обліковано згідно з видатковою накладною № 488 від 06.10.1998; довідка за вих. № 10/1504 від 12.11.2019, в якій зазначено, що відповідно до даних первинних бухгалтерських документів лічильник газу ЛГ-К-150-650-0,63-01 заводський номер 4594 підприємством придбано та обліковано згідно з видатковою накладною № 112 від 19.03.1998; довідка за вих. № 10/1502 від 12.11.2019, в якій зазначено, що відповідно до даних первинних бухгалтерських документів лічильник газу ЛГ-К-200-1000-0,63-1 заводський номер 5431 підприємством придбано та обліковано згідно з видатковою накладною № 112 від 19.03.1998; довідка за вих. № 10/1503 від 12.11.2019, в якій зазначено, що відповідно до даних первинних бухгалтерських документів лічильник газу ЛГ-К-200-1000-1,6-01-Ех заводський номер 5433 підприємством придбано та обліковано згідно з видатковою накладною № б/н від 09.03.1999.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що безоплатне користування відповідачем належним позивачу на праві власності газових лічильників за відсутності доказів, які засвідчують перехід до нього права власності на це майно, є незаконним та порушує права і охоронювані законом інтереси позивача. Тому порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Згідно з вимогами ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються, зокрема, до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, та без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

За таких обставин правильними є висновки суду першої інстанції про те, що спірні лічильники підлягають витребуванню з чужого незаконного володіння відповідача.

Доводи апелянта про те, що спір у справі №914/642/20 про стягнення з ЛКП «Залізничтеплоенерго» на користь АТ «Львівгаз» частини вартості необлікованого об`єму природного газу за втручання в роботу лічильника ЛГК-200, типорозмір G-1000 зав. №5431, 1999 року випуску впливає на розгляд даної справи про витребування, зокрема, цього лічильника з чужого незаконного володіння відповідача відхиляються апеляційним господарським судом з тих підстав, що відсутній будь-який правовий зв`язок між предметом та підставами позовів у цих судових справах.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 129 ГПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судами встановлено, що позивачем у позовній заяві зазначено попередній розрахунок суми судових витрат, з якого вбачається, що розмір судового збору за подання цього позову становить 1 921,00 грн., вартість витрат на професійну правничу допомогу становить 49 000,00 грн.

29.01.2020 представником позивача, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу за вх.№ 5282/20, долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги №424-12 від 23.12.2019, який укладений між ЛКП "Залізничнетеплоенерго" та Адвокатським бюро Романа Посікіри, а також долучено платіжне доручення № 5651 від 26.12.2019 на суму 49 500,00 грн. та ордер, виданий адвокату Посікіра Р.Р. 15.01.2020.

Позивачем долучено до матеріалів справи акт №1 від 12.03.2020 приймання-передачі наданих послуг за договором №424-12 від 23.12.2019.

Відповідно до вказаного акту за період з 23.12.2019 до 12.03.2020 адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв надання таких послуг у справі № 914/2455/19, а саме: 18.12.2019 - участь у судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Львівської області у справі №914/2455/19; 13.01.2020 - ознайомлення з відзивом відповідача та надання йому правової оцінки; 15.01.2020 - участь у судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Львівської області у справі № 914/2455/19; 12.02.2020 - участь у судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Львівської області у справі № 914/2455/19; 26.02.2020 р. - участь у судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Львівської області у справі №914/2455/19; 11.03.2020 - участь у судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Львівської області у справі № 914/2455/19.

Крім того, представником позивача долучено до матеріалів справи акт №2 від 26.05.2020 приймання-передачі наданих послуг, який підписаний між ЛКП "Залізничнетеплоенерго" та Адвокатським бюро Романа Посікіри за договором № 424-12 від 23.12.2019, відповідно до якого за період з 13.03.2020 до 26.05.2020 бюро надало, а клієнт прийняв надання таких послуг у справі № 914/2455/19, а саме: 03.04.2020 - підготовка заяви про уточнення судових витрат; 03.04.2020 - подання заяви до суду та копії відповідачу; 20.05.2020 - участь у судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Л/о у справі № 914/2455/19; 22.05.2020 - ознайомлення із клопотанням відповідача про зменшення судових витрат, надання їй правової оцінки.

Представник відповідача у поданому клопотанні про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката (за вх.№ 18071/20 від 20.05.2020 р.) зазначає про те, що розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката, які він просить стягнути з відповідача, є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору, неспівмірним із ціною позову, складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а тому не може бути покладений на відповідача в такій сумі. Відповідач вважає, що розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката в сумі 49500,00 грн. не може бути покладений на відповідача, оскільки є явно неспівмірним: 1) із ціною позову (0 грн.), 2) із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), 3) із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Заявлена позивачем у позовній заяві ціна позову визначена відповідно до балансової вартості лічильників газу, які позивач просить витребувати у відповідача та становить 0 грн. ( балансова вартість зазначена в бухгалтерських довідках від 12.11.2019 року - додатки №25-29 до позовної заяви). Справа №914/2455/19 та виконані адвокатом роботи (надані послуги) не є складними для представника позивача - адвоката Посікіри Р.Р., оскільки: підставою позову про витребування майна у даній справі є ухвалення та набрання законної сили судовими рішеннями у справах №914/935/18, №914/934/18, №914/1604/18, №914/1605/18, в яких брали участь ті самі сторони, що у даній справі; інтереси позивача у справах №914/935/18, №914/934/18, №914/1604/18, №914/1605/18 представляв адвокат Посікіра Р.Р., якому були добре відомі обставини вказаних справ, а тому адвокату Посікірі Р.Р. не потрібно було витрачати значні зусилля на надання правової допомоги у даній справі. Витрати на правову допомогу, які зазначені у п.1 акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 12.03.2020 року за договором №424-12 від 23.12.2019 року не можуть бути покладені на відповідача, а надані Адвокатським бюро «Романа Посікіри» послуги, які зазначені у п.2 акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 12.03.2020 року за договором №424-12 від 23.12.2019 року, є незначними за обсягом та не вимагали значних затрат часу.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем до стягнення заявлено 49 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, окрім поданих адвокатом договору про надання правової допомоги, акту № 1, акту № 2 приймання-передачі наданих послуг, судом першої інстанції брались до уваги кількість поданих позивачем заяв по суті спору та кількість проведених судових засідань, пов`язаних з розглядом справи, час, який міг витратити адвокат для формування правової позиції та складення заяв по суті спору у цій справі, час, який міг витратити представник позивача на збирання доказів та на позасудове врегулювання спору з урахуванням доказів, які містяться в матеріалах справи, а також складність справи та поведінку відповідача; чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, а тому судом першої інстанції з врахування та оцінці доказів по справі було зменшено розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката до 30000 грн., звідси клопотання відповідача про зменшення було задоволено частково.

При цьому судом першої інстанції враховано правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Проте заперечення відповідача щодо неспівмірності задоволених витрат на правничу допомогу є суб`єктивною оцінкою відповідача та спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що представник позивача надавав правові послуги з врахуванням укладеного договору, їх переліку, визначеної стратегії для захисту інтересів позивача, затраті необхідного часу для їх виконання, поведінки відповідача, який тривалий час утримував ці прилади обліку. Окрім того, між сторонами вже відбувалися аналогічні спори у справах: №914/935/18, №914/934/18, №914/1604/18, №914/1605/18 і відповідачу було відомо про результати їх розгляду на користь позивача, що додатково підтверджує про виникнення спору внаслідок неправильних дій відповідача.

В даному випадку ціна позву для визначення критерію співмірності з наданням правової допомоги не може братися до уваги, оскільки в цьому спорі суд враховує значення справи для позивача, з метою використання цих лічильників як приладів обліку спожитого природнього газу.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що право суду застосувати приписи частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України можливе за наявності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: - зловживання стороною чи її представником процесуальними правами; - спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Судом встановлено, що неповернення газових лічильників надає відповідачу можливість змінювати порядок обліку розподіленого позивачу газу не за фактичними показниками, а за нормами розподілу, внаслідок чого збільшується вартість наданих ним послуг.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17 та від 29.08.2019 у справі №924/1124/18).

Таким чином, позов у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, які проявились в очевидно безпідставному неповерненні лічильників.

Враховуючи вищезазначене, фактичність і неминучість витрат на професійну правничу допомогу в даній справі зумовлено тривалим розглядом справи, оскільки внаслідок неправильної поведінки відповідача, позивач змушений був пред`явити позов та в подальшому систематично забезпечувати явку уповноваженого представника з метою недопущенням настання негативних процесуально-правових наслідків, ризик за які несе сам позивач у відповідності до ст. 13 ГПК України.

З урахуванням вищенаведеного та з огляду на заперечення відповідача проти стягнення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, враховуючи фактичні обставини та критерії розумності судових витрат, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру витрат адвоката до 30 000,00 грн. Відповідно підстав для зменшення розміру витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції до 5000,00 грн. як просив відповідач, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції то судом враховано, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлено згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, а саме акту за № 3 приймання-передачі наданих послуг за договором № 424-12 від 23.12.2019, в якому зазначено про перелік послуг наданих Адвокатським бюро Романа Посікіри ЛКП «Залізничтеплоенерго» щодо перегляду судового рішення у суді апеляційної інстанції, зокрема: аналіз рішення суду першої інстанції у справі № 914/2455/19 та надання консультації клієнту з приводу ухваленого рішення; оцінка апеляційної скарги АТ «Львівгаз» на рішення Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 у справі № 914/2455/19; консультація клієнту з приводу отриманої апеляційної скарги та перспектив її розгляду; підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 914/2455/19; участь в судовому засіданні в приміщенні Західного апеляційного господарського суду у справі № 914/2455/19.

Обговорюючи питання зменшення розміру витрат на правничу допомогу, апеляційний суд враховує, що супровід справи в суді апеляційної інстанції не вимагав значного обсягу часу у зв`язку з підтриманням одинакової правової позиції представником позивача, кількістю заяв по суті та судових засідань, а тому підлягає задоволення клопотання представника відповідача про зменшення цих витрат та стягнення їх з відповідача на користь позивача в розмірі 5000,00 грн. (витрат на професійну правничу допомогу).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на наведене, аргументи, викладені відповідачем у судовому засіданні про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» за №790007.2-Ск-6209-0820 від 27.08.2020 підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 2881,50 грн., який сплачений згідно з платіжним дорученням за №10999 від 20.08.2020 (а.с.105,т.2).

Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» за №790007.2-Ск-6209-0820 від 27.08.2020 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 05.08.2020 у справі №914/2455/19 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 2881,50 грн. покласти на апелянта.

Стягнути з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, код ЄДРПОУ - 03349039) на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» (79054, м. Львів, вул. С.Петлюри. 4а, ) 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Місцевому господарському суду видати наказ в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Матущака О.І.

Якімець Г.Г.

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Повний текст постанови складено 08.12.2020.