ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2020 Справа №914/2937/20

За позовом:Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ
до відповідача:Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скарбниця», м. Львів
про:стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3% річних
Суддя Крупник Р.В. Секретар Пришляк Ю.-М.В.
Представники сторін:
від позивача:не з`явився
від позивача:не з`явився

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до ПрАТ «Страхова компанія «Скарбниця» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою від 16.11.2020р. суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд призначив на 07.12.2020р.

Ухвалою суду від 07.12.2020р. розгляд справи було відкладено на 21.12.2020р., викликано позивача у судове засідання.

Представник позивача в судове засідання 21.12.2020р. не з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву про проведення судового засідання без його участі.

Представник відповідача в судове засідання 21.12.2020р. не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання з додатками.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Як вбачається з позовної заяви, позов обґрунтований тим, що07.11.2018р. між позивачем та ТОВ «АВАКС ПРОФ» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №28-2001-18-00129, на підставі якого на умовах КАСКО було застраховано транспортний засіб Toyota LC VDJ200, номерний знак НОМЕР_1 .22.02.2019р. у м. Львові трапилася ДТП за участі застрахованого позивачем транспортного засобу та транспортного засобу Renault, номерний знак НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована відповідачем на підставі полісу серії АК №008773944. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 22.03.2019р. у справі №461/1514/19 водія застрахованого відповідачем транспортного засобу було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. На підставі представлених власником пошкодженого у ДТП автомобіля документів, позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування та виплачено власнику пошкодженого у ДТП автомобіля (страхувальнику) 94037,40 грн. страхового відшкодування. Оскільки претензія про відшкодування виплаченої позивачем страхової виплати була залишена відповідачем (як страховиком цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи) без задоволення, позивач звернувся з цим позовом до суду про стягнення з відповідача 94037,40 грн. страхового відшкодування, 17633,01 грн. пені, 3842,63 грн. 3% річних та 1978,09 грн. інфляційних втрат.

Аргументи відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач частково заперечує щодо заявлених позовних вимог. Зокрема зазначає, що у заяві про виплату позивач надав копію протоколу про адміністративне правопорушення, а також копію схеми ДТП. Згідно протоколу складеного працівниками патрульної поліції, серед переліку пошкоджень не має правої задньої фари. Також у заяві про пошкодження ТЗ водій автомобіля Renault, номерний знак НОМЕР_2 зазначив, які пошкодження виникли внаслідок ДТП у автомобіля Toyota, номерний знак НОМЕР_1 , серед яких також відсутнє пошкодження правого заднього ліхтаря. У зв`язку з наведеним, відповідач неодноразово звертався до позивача з письмовими вимогами про надання документів, які підтверджують факт пошкодження у ДТП правої задньої фари. У відповідь на останнє звернення, позивачем було надіслано відповідачеві Акт огляду пошкодженого транспортного засобу. 07.11.2019р. відповідач звернувся до позивача з листом, у якому просив надати належний розрахунок страхового відшкодування без врахування пошкодження правого заднього ліхтаря, однак такий лист залишений позивачем без задоволення. Відтак відповідач вважає безпідставною позовну вимогу про стягнення страхового відшкодування у частині 13950,00 грн., що становить вартість заміни правої задньої фари. Крім цього, відповідач не погоджується з періодом нарахування пені та 3% річних, оскільки ним так і не було отримано від позивача відповіді на лист від 07.11.2019р.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

07.11.2018р. між позивачем (страховиком) та ТОВ «АВАКС ПРОФ» (страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2001-18-00129, на підставі якого було застраховано транспортний засіб Toyota LC VDJ200, номерний знак НОМЕР_1 , 2016 року випуску, зокрема,на випадок ДТП.

Як вбачається з Довідки про ДТП №110710, виданої Управлінням патрульної поліції у Львівській області, 22.02.2019р. у м. Львові по вул. Князя Романа, 5 трапилася ДТП за участі застрахованого позивачем транспортного засобу Toyota, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Renault, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Також, у матеріалах справи наявний Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №163497, складений працівником Управління патрульної поліції у Львівській області за наслідками ДТП та схема ДТП з поясненнями учасників ДТП.

Судом встановлено, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Renault, номерний знак НОМЕР_2 була застрахована відповідачем на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів серії АК №008773944.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 22.03.2019р. у справі №461/1514/19 водія застрахованого відповідачем транспортного засобу було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

22.02.2019р. водій транспортного засобу Toyota, номерний знак НОМЕР_1 (страхувальник) звернувся до позивача (страховика) із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (реєстраційний номер заяви ЗСКА-9455).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2019р. представником позивача у присутності водія транспортного засобу Toyota, номерний знак НОМЕР_1 проведено огляд автомобіля, за наслідками якого складено Акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість), в якому перелічені виявлені пошкодження.

25.02.2019р. ТОВ «Кристал Моторс» виставлено власнику застрахованого позивачем автомобіля рахунок на оплату відновлювального ремонту №СКМ-К-В14889 на суму 94037,40 грн., в т.ч. ПДВ 15672,90 грн.

На підставі заяви страхувальника, Акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість), рахунку ТОВ «Кристал Моторс», позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено Страховий акт №ЗСКА-9455 від 01.03.2019р., відповідно до якого ДТП, яка відбулася 22.02.2019р. визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 94037,40 грн.

Факт перерахування страхового відшкодування ТОВ «Кристал Моторс» (СТО, яка проводила відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля страхувальника) підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №5364 від 05.03.2019р. на суму 94037,40 грн.

Судом встановлено, що у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, 14.03.2019р. позивач звернувся до відповідача (як особи, відповідальної за спричинені збитки) з заявою про відшкодування виплаченої страхової виплати №11/18988 від 13.03.2019р.

У відповідь на вказану вище заяву, відповідач надіслав позивачеві лист від 25.04.2019р. вих. №144, у якому просив надати фото огляду транспортного засобу в електронному вигляді, фото пошкодженого заднього правого зовнішнього ліхтаря, акт виконаних робіт ТОВ «Кристал Моторс», копії документів ТОВ «Кристал Моторс» (офіційного дилера TOYOTA), постанову суду про адміністративне правопорушення.

Також, листом від 26.06.2019р. вих. №174 позивач просив відповідача надати експертну оцінку автомобіля та інформацію чи здійснювалися ПрАТ «СК «Українська страхова група» виплати власнику пошкодженого у ДТП автомобіля.

Листом від 22.07.2019р. №11/19245 позивачем надіслано відповідачеві копії актів огляду пошкодженого ТЗ.

Листом від 07.11.2019р. вих. №329 позивач просив відповідача надати належний розрахунок страхового відшкодування без включення до такого вартості робіт по заміні та вартості заднього правового ліхтаря, оскільки з представлених документів не вбачалося пошкодження такого.

Позивач, листом від 06.04.2020р. №11/19932 звернувся до відповідача та зазначив, що у випадку невиконання вимог заяви №11/18988 щодо відшкодування страхової виплати до 30.04.2020р., він звернеться з відповідним позовом до суду.

Позивач стверджує, що у зв`язку з виплатою власнику пошкодженого у ДТП автомобіля страхового відшкодування, до нього перейшло право вимоги до відповідача, Відповідач, у свою чергу, частково не погоджується із заявленими позовними вимогами та просить суд відмовити у стягненні 13950,00 грн., що складає вартість робіт по заміні і вартість правої задньої фари, а також відмовити у стягненні штрафних санкцій.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а також інші юридичні факти.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (положення ст. 8 Закону України «Про страхування»).

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічна правова норма міститься у ст. 27 Закону України «Про страхування».

Звертаючись з цим позовом до суду, позивач у мотивувальній частині позовної заяви керується ст. 1191 ЦК України, котрою передбачено, зокрема, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Проте, суд зазначає, що перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією.

При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

І регрес, і суброгація виникають на підставі закону. Наприклад, право регресної вимоги встановлено для страховика за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів до особи, яка заподіяла шкоду, у разі, коли ця шкода заподіяна життю та здоров`ю умисно, а також внаслідок вчинення ДТП у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння тощо. Суброгація також виникає на підставі закону - ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК встановлений особливий правовий режим, зокрема, при суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування.

Подання регресного позову також регулюється ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зважаючи на вищенаведене, господарський суд вважає, що в даному випадку між сторонами виникли саме відносини суброгації, за якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а відтак застосовуванню підлягають норми ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, на противагу ст.1191 ЦК України, котра регулює інші суміжні відносини - відносини регресу.

Аналіз положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Страховик за договором страхування відповідальності надає згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне.

Відтак, відповідач у даних правовідносинах не є страховиком щодо позивача, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована відповідачем, то особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є саме відповідач.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Так, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як було встановлено судом, на підставі заяви страхувальника від 22.02.2019р., Акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 22.02.2019р., рахунку ТОВ «Кристал Моторс» від 25.02.2019р. №СКМ-К-В14889, позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування, складено Страховий акт №ЗСКА-9455 від 01.03.2019р. та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 94037,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5364 від 05.03.2019р., де отримувачем коштів є ТОВ «Кристал Моторс».

З огляду на викладене, до позивача, який виплатив страхове відшкодування ремонтному товариству на підставі договору майнового страхування з потерпілим, у межах його фактичних витрат перейшло право вимоги, яке його страхувальник мав до особи, відповідальної за завданий збиток, а останню у відносинах страхування представляє відповідач.

Обгрунтовуючи розмір виплаченого страхового відшкодування 94037,40 грн., позивач посилається на Акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 22.02.2019р., рахунок ТОВ «Кристал Моторс» від 25.02.2019р. №СКМ-К-В14889 та Акт виконаних робіт №КМ-К-В14899 від 26.03.2018р.

Відповідач, частково заперечуючи проти позову, не погоджується з включенням до вартості відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля вартості робіт по заміні та вартості «фонаря заднього правого» на суму 13950,00 грн. з ПДВ, оскільки такий не був пошкоджений у ДТП.

Суд погоджується з наведеними твердженнями відповідача та у зв`язку з цим зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається зі Схеми місця ДТП, складеної працівником Управління патрульної поліції у Львівській області за наслідками ДТП, яка відбулася 22.02.2019р., у Переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих унаслідок ДТП ТЗ Toyota, номерний знак НОМЕР_1 , зазначені наступні пошкодження: тріщина заднього бампера з правої сторони, тріщина задньої протитуманної фари з правої сторони.

Схема місця ДТП підписана учасниками ДТП із зазначенням «Дані про пошкодження підтверджую».

Таким чином, підписавши без зауважень Схему місця ДТП, водіями, причетними до ДТП було підтверджено наявність вище перелічених пошкоджень. Попри це, серед пошкоджень дійсно відсутня задня права фара, а лише вказана протитуманна фара з правої сторони.

Крім цього, з самого Акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 22.02.2019р. складеного довіреною особою позивача, вбачається, що з скляних деталей відмічено пошкодження лише правої задньої протитуманної фари і не зазначено про пошкодження задньої правої внутрішньої фари. В примітках до акту теж нічого не сказано про пошкодження задньої правої фари, вартість заміни котрої, згідно Акту виконаних робіт КМ-К-В14899 від 26.03.2019р. становить 13950,00 грн.

Враховуючи те, що пошкодження у ДТП задньої правої фари ТЗ Toyota, номерний знак НОМЕР_1 не підтверджено документально, суд дійшов висновку, що у відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, винного у ДТП, виник обов`язок з відшкодування позивачеві, як страховику цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 80087,40 грн. (94037,40 грн. 13950,00 грн. = 80087,40 грн.), що становить вартість відновлювального ремонту та запчастин (матеріалів), пошкодженого у ДТП автомобіля, без врахування вартості робіт по заміні та вартості задньої правої фари.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних, суд зазначає наступне.

Положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, зокрема,що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Поряд із цим, для інституту суброгації встановлений особливий правовий режим, право вимоги за яким застосовується за договором майнового страхування відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України.

Правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, як і правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у справі як грошових зобов`язань, суд вважає, що на такі також поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем стверджується, а відповідачем не заперечується, що заява про виплату страхового відшкодування від 13.03.2019р. №11/18988 була одержана відповідачем 21.03.2019р. Відтак відповідна виплата повинна була бути здійснена відповідачем до 19.06.2019р. (у розмірі, без врахуванням вартості робіт заміни та вартості задньої правої фари).

Оскільки відповідач після отримання заяви від 13.03.2019р. №11/18988 виплату коштів позивачу не здійснив (зокрема, у розмірі, який на його думку, був обгрунтованим), в даному випадку має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши перерахунок заявлених 3% річних (3842,63 грн.) та інфляційних втрат (1978,09 грн.) у межах визначених позивачем періодів та виходячи з суми страхового відшкодування 80087,40 грн., суд зазначає, 3% річних підлягають стягненню з відповідача у розмірі 3272,98 грн., а інфляційні у розмірі 1684,65 грн. У задоволенні решти цих вимог суд відмовляє.

З приводу стягнення 17633,01 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Суд зазначає, що спір у справі, що розглядається виник з правовідносин з відшкодування шкоди, а не з договірних зобов`язань.

Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (спеціальними законами), які застосовуються до спірних правовідносин, не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з позовом до іншої страхової компанії, відповідальної за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП, а договірні відносини між сторонами відсутні, відтак, відсутні і правові підстави для стягнення пені.

З матеріалів справи не вбачається, а судом не встановлено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не визначено, що виключає правові підстави для стягнення суми пені.

Водночас, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Разом з тим, положення п. 36.5 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не поширюються на правовідносини між страховиками, оскільки ця норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин, для позадоговірних зобов`язань, які виникли в порядку суброгації у сфері страхування чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання таких зобов`язань шляхом встановлення неустойки, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

Вказаної правової позиції притримується ВСУ в постанові № 4/17-3520-2011 від 26.09.2012 р. та ВГСУ в постанові №910/24533/14 від 17.02.2016р.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягає.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають частковому задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1521,43 грн.

Крім судових витрат у вигляді судового збору позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з наведеним, суд зазначає наступне.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (положення ч. 1 ст. 56 ГПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (положення п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження факту надання позивачеві професійної правничої допомоги адвокатом (у зв`язку з розглядом цієї справи), ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» додано до матеріалів справи договір про надання правової (правничої) допомоги №1 від 05.11.2018р., укладений між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та АБ «Гедз», додаток №4 від 09.09.2020р. до договору, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність, Акт виконаних робіт від 02.11.2020р. до договору про надання правової (правничої) допомоги №1 від 05.11.2018р., платіжне доручення №3228 від 04.11.2020р. на суму 3000,00 грн.

Частиною 1-2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Положеннями ч. 5-6 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи те, що факт надання позивачеві професійної правничої допомоги адвокатом Гедз Ю.В., що підтверджується документально, відповідачем клопотання про зменшення розміру витрату порядку ч. 5-6 ст. 126 ГПК України подано не було, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на косить позивача, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 2171,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 123, 126,129, 222, 233, 236, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скарбниця»(79005, м. Львів, вул. Саксаганського, буд. 5; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»(03038 м. Київ, вул. І. Федорова, буд. 32А; ) 80087,40 грн. страхового відшкодування, 3272,98 грн. 3% річних, 1684,65 грн. інфляційних втрат, 1521,43грн. судового збору та 2171,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 28.12.2020р.

Суддя Р.В. Крупник