ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2953/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксвил", м. Харків
про стягнення коштів, розірвання договору та виселення
за участю представників:

позивача - Цуварев О.Ф., довіреність від 24.12.2019;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксвил", м. Харків, в якому просить суд:

1. Розірвати договір оренди № 1628 від 22.06.2006 укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оксвил", м. Харків;

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Оксвил, м. Харків, на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради заборгованість з орендної плати за договором оренди № 1628 від 22.06.2006 у розмірі 55745,77 грн., заборгованість по пені у розмірі 1651,29 грн.

3. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю Оксвил з займаних нежитлових приміщень першого поверху № 19, 21, 23, 24, 26-:-28, 30, 32-:-34, 37-:-40 у житловому будинку загальною площею 158,3 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Камишева Івана, 28/10, літ. А-3 та передати орендоване приміщення Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків.

4. Покласти на відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 15.09.2020 відкрито провадження у справі № 922/2953/20 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 07.10.2020 о 12:15 год.

Ухвалою господарського суду від 04.11.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 15 грудня 2020 року.

Ухвалою господарського суду від 09.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/2953/20 до судового розгляду по суті на 16.12.2020 об 11:20 год.

У судовому засіданні 16.12.2020 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання 16.12.2020 не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, заявлені позовні вимоги не спростував. Про місце, дату та час судових засідань відповідач повідомлявся судом за юридичною адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Втім, судова кореспонденція по справі адресована відповідачу була повернута ПАТ "Укрпошта" на адресу суду, у зв`язку з тим, що відповідач за вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою відсутній.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 ГПК України, рішення суду надсилаються учасникам справи в електронній формі, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення - є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутній в судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, наявні у справі, у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.12.2020, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

22.06.2006 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (позивач, орендодавець) та ОП "Лідія" укладено договір оренди № 1628 (далі - договір), на нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 158,3 кв. м. за адресою: м. Харків, вул. Камишева Івана, 28/10, літ. "А-3", яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

П. 1.3. договору визначено, що майно передається в оренду, з метою використання під виробництво швацьких виробів.

Додатковою угодою № 13 до договору оренди № 1628 від 22.06.2006 зазначено, що: "орендарем по договору нежитлового приміщення (будівлі) № 1628 від 22.06.2006, з 15.05.2015 вважать Товариство з обмеженою відповідальністю "Оксвил" (відповідач, орендар).

Додатковою угодою № 14 від 12.03.2018 до договору оренди № 1628 від 22.06.2006, договір оренди викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1. договору оренди, в редакції додаткової угоди № 14 від 12.03.2018, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху № 19, 21, 23, 24, 26-:-28, 30, 32-:-34, 37-:-40 у житловому будинку, загальною площею 158,3 кв. м. за адресою: м. Харків, вул. Камишева Івана, 28/10, літ. "А-3", які належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до п.2.1 договору набуття відповідачем права користування майном настає після підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Факт передачі спірного нежитлового приміщення в оренду підтверджується актом приймання-передачі від 13.02.2018.

У п.3.3 договору сторони погодили, що нарахування орендної плати починається з дати підписання акту приймання-передачі.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова та пропорції її розподілу, затвердженої рішенням сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.09.2017 № 755/17. Базова орендна плата становить 9305,67 грн. за березень 2018, ставка орендної плати становить 15% та 18% (п.3.2 договору).

Відповідно до п. 3.5 договору, орендна плата за орендоване майно сплачується орендарем щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця.

Розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування відповідачем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць і сплачується ним самостійно. Орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (п.3.6 договору).

Однак, як зазначав позивач, орендар, всупереч умовам договору, вносив оренду плату несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 09.07.2020 утворилась заборгованість з орендної плати у розмірі 55745,77 грн.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідачем здійснювалася сплата орендних платежів несвоєчасно та не у повному обсязі. Доказів повного та належного виконання зобов`язання зі сплати орендних платежів до суду не було надано.

У зв`язку з невиконанням відповідачем суттєвих умов договору оренди позивач 09.06.2020 направив на адресу відповідача лист за вих. № 4954 з повідомленням про намір розірвання договору, стягнення заборгованості з орендної плати та виселення, який відповідачем залишено без відповіді та задоволення.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст.11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір, є договором оренди.

Оскільки предметом договору оренди № 1628 від 22.06.2006 - є комунальне майно, суд зазначає, що до спірних правовідносин також застосовуються положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.6 ст.283 ГК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності; розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст. 286 ГК України).

Ч. ч. 1, 5 ст.762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, встановлений ч. 3 ст. 285 ГК України.

За приписами ч. 3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Вказана норма закону кореспондується з п.4.4 договору оренди.

Позивач зобов`язання за договором виконав належним чином та в повному обсязі та передав відповідачу в оренду майно, що підтверджується актом приймання-передачі від 13.04.2012.

Відповідач, в порушення умов договору зобов`язання в частині повного та своєчасного внесення орендних платежів не виконав, у зв`язку з чим у нього перед позивачем, станом на 09.07.2020, утворилась заборгованість з орендної плати в розмірі 55745,77 грн.

Ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач вимоги позивача не спростував, належних та допустимих доказів, які свідчать про належне виконання своїх зобов`язань за договором щодо повного та своєчасного внесення орендних платежів не надав. В матеріалах справи такі докази також відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 1651,29 грн., суд керується наступним.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

В силу ч. 2 ст. 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Суд зазначає, що двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків.

За умовами ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 3.10 договору оренди, в редакції додаткової угоди № 14 від 12.03.2018, сторони погодили, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь позивача з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний ден прострочення (включаючи день проплати).

У разі прострочення відповідачем виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати в повному обсязі чи частково, нарахування та стягнення пені проводиться до моменту сплати основної суми боргу у встановленому п.3.10 порядку незалежно від строку та моменту, коли зобов`язання повинно бути виконано (п. 7.3 договору).

На підставі зазначеного, позивач нарахував відповідачу пеню, яка, станом на 09.07.2020, складає 1651,29 грн.

Перевіривши правомірність нарахування пені, судом встановлено, що позивач надав обґрунтований розрахунок пені, який відповідає умовам договору, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині розірвання договору оренди № 1628 від 22.06.2006, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оксвил" та виселення відповідача з займаних нежитлових приміщень, суд керується наступним.

Відповідно до ч.3 ст. 291 ГК України на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст.188 ГК України.

Ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За приписами ч. 1 ст. 783 ЦК України, орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди, якщо орендар користується приміщенням всупереч договору.

У п.7.1. договору оренди, в редакції додаткової угоди № 14 від 12.03.2018, сторони погодили, що позивач має право відмовитись від цього договору і вимагати повернення майна, що передане в оренду, якщо відповідач не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд.

Пп. 6 п. 7.2 договору визначено, що позивач має право вимагати розірвання цього договору та відшкодування збитків, якщо орендар не виконує, зокрема, п. 3.5, 3.6, 3.7, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8, 4.9, 4.10, 4.11, 4.12, 4.13, 4.16, 4.17, 4.18, 4.20.

У разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний негайно повернути орендодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено договором (ч. 1 ст. 785 ЦК України).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

За умовами п. 4.14 договору, у разі розірвання договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцю збитки в разі погіршення стану орендованого майна чи його втрати (повної або часткової) з вини орендаря.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за неналежне виконання обов`язку щодо здійснення орендної плати за спірним договором утворилась більш, ніж за три місяці та на теперішній час є не сплаченою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 09.06.2020 за вих. № 4954 на адресу відповідача направив попередження про наявність заборгованості, намір розірвати договір оренди та про необхідність повернення відповідачем орендованих приміщень представнику позивача протягом 20 днів з дня отримання цього листа.

Проте, дане попередження залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

На теперішній час сума заборгованості залишається відповідачем несплаченою, об`єкт оренди не звільнено та не передано Управлінню комунального майна та приватизації, що призводить до неможливості власника розпоряджатися своїм майном та спричиняє збитки місцевому бюджету.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що у п.9.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" господарським судам України роз`яснено, що у резолютивній частині рішення про вчинення певних дій або про припинення певних дій господарські суди повинні зазначати - відповідний припис, наприклад: "Такому-то звільнити таке-то приміщення (із зазначенням його найменування, місцезнаходження згідно з поштовою адресою, площі)", "Такому-то припинити такі-то дії, які перешкоджають доступу такого-то у приміщення (із зазначенням тих же даних про приміщення)", строк виконання відповідних дій та/або про видачу наказу про примусове виконання рішення.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, у тому числі це стосується і нерухомого майна; право власності набувається у порядку, визначеному законом; ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, передбачено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач у встановленому порядку доводи позивача не спростував, в матеріалах справи такі докази також відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору оренди, виселення відповідача з займаних приміщень, з передачею орендованого майна Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 165, 236-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Розірвати договір оренди № 1628 від 22.06.2006 укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, буд. 16; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оксвил» (61038, м. Харків, вул. Камишева Івана, 28/10, код ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксвил» (61038, м. Харків, вул. Камишева Івана, 28/10, код ) на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, буд. 16; , р/р UA0033770, банк - Держказначейська служба України, м. Київ, код ЄДРПОУ - 14095412) заборгованість з орендної плати за договором оренди № 1628 від 22.06.2006 у розмірі 55745,77 грн., заборгованість по пені у розмірі 1651,29 грн.

Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Оксвил» (61038, м. Харків, вул. Камишева Івана, 28/10, код ) з займаних нежитлових приміщень першого поверху № 19, 21, 23, 24, 26-:-28, 30, 32-:-34, 37-:-40 у житловому будинку, загальною площею 158,3 кв. м. за адресою: м. Харків, вул. Камишева Івана, 28/10, літ. "А-3" та передати приміщення Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (, місце знаходження: 61003, м. Харків, майдан Конституції, 16).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксвил» (61038, м. Харків, вул. Камишева Івана, 28/10, код ) на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, буд. 16; , р/р UA0033770, банк - Держказначейська служба України, м. Київ, код ЄДРПОУ - 14095412) витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 6306,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 23.12.2020.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/2953/20