ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (922/3452/20)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Яризько В.О. , Хотенець П.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Квант Плюс», 36020, м. Полтава, вул. Конституції, 13, ;
доДержавного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ;
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»

ВСТАНОВИВ:

27.10.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Плюс» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 200 672, 85 грн., з яких: 109 600, 00 грн. сума основного боргу, 24 489, 73 грн. 3 % річних, 66 583 ,12 грн. інфляційні збитки.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 3010, 10 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

У провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», яка розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В. та Яризько В.О.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.10.2020 позовна заява вх. № 3452/20 передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Усатий В.О., суддя Яризько В.О., суддя Хотенець П.В.,

Ухвалою суду від 28.10.2020 прийняти позовну заяву (вх. № 922/3452/20) до розгляду в межах справи про банкрутство № 5023/10655/11, відкрито провадження у справі № 922/3452/20, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов 15 днів з моменту отримання копії даної ухвали. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив 5 днів з моменту його отримання відповідно до положень статті 251 ГПК України.

20.11.2020 на адресу суду від Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 27117), в якому останній просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказаний відзив досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.09.2016 між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Квант Плюс» (постачальник) укладено договір поставки № 0509/16/521дп (далі - Договір), відповідно умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець у порядку й на умовах,передбачених даним Договором, зобов`язується прийняти та оплатити товарно матеріальні цінності (далі товар), асортимент, комплектність, кількість та вартість якого визначаються сторонами окремо в специфікаціях або листах, що є невід`ємними частинами Договору (а.с. 8-12).

Згідно з п.1.2. Договору, поставка товару буде відбуватись партіями. Для погодження асортименту, комплектності, кількості та вартості кожної партії товару сторони складають та підписують окрему специфікацію або обмінюються листами, що мають в обов`язковому порядку містити посилання на цей Договір та бути підписані уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 1.3. Договору, якість, комплектність, маркування та пакування товару повинні відповідати ГОСТ, ДСТУ, ТУ заводу виробника, технічній документації та нормативно правовим актам України, а також країни виробника товару.

Згідно з п. 2.1. Договору, ціна Договору дорівнює загальній вартості всього товару, поставленого за цим Договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору, вартість окремих одиниць та партії товару в цілому визначена сторонами в специфікації або листах щодо такої партії товару, які складаються в порядку, передбаченому в п. 1.2. цього Договору, та включає вартість тари, пакування, маркування та інші видатки постачальника.

Згідно з п. 2.4. Договору, покупець зобов`язується оплатити постачальнику 100 % вартості партії товару, вказаної в Специфікації № 1 до даного Договору, але у будь якому випадку не раніше отримання покупцем оригіналу рахунку на такий товар.

Відповідно до п. 4.1. Договору, оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в безготівковій формі.

Згідно з п. 3.2. Договору, про готовність товару до поставки постачальник повідомляє покупця письмово не пізніше ніж за 3 календарних дні до дати поставки. Не повідомлення постачальника покупця про готовність товару до поставки прирівнюється до невиконання зобов`язань по поставці.

Відповідно до п. 4.1. Договору, передача постачальником товару покупцю фіксується шляхом підписання двосторонньої видаткової накладної та/або ату приймання передачі, товарно транспортної накладної, у яких зазначають асортимент, комплектність, кількість та вартість товару, що передається постачальником покупцю. Обов`язок по складанню первинних документів покладений на постачальника.

Згідно з п.9.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками (у разі наявності) і діє до 31 грудня 2016 року, а в частині виконання постачальником гарантійних зобов`язань - до повного виконання.

22.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Квант Плюс» (постачальник) та Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» (покупець) підписано та скріплено печатками останніх, Специфікацію № 7 на поставку товару до договору поставки № 0509/16 від 05.09.2016 (а.с. 12).

Відповідно до вказаної специфікації сторони погодили поставку товару на загальну суму 818 400, 00 грн.

Згідно з п. 1 вказаної специфікації поставка продукції здійснюється протягом 14 днів з моменту підписання обома сторонами цієї специфікації.

З матеріалів справи вбачається, що поставка продукції була здійснена на загальну суму 818 400, 00 грн., що підтверджується:

- видаткової накладною № О від 28.12.2017 на суму 237 600, 00 грн. (а.с. 13);

- видаткової накладною № 1 від 03.01.2018 на суму 580 800, 00 грн. (а.с. 14).

Відповідно до п. 2 специфікації № 7, оплата 100 % здійснюється на протязі 10 днів з моменту проведення вхідного контролю.

09.07.2018 відповідачем здійснено частково оплату товару згідно рахунку № 1 від 03.01.2018 на суму 180 800, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4092 (а.с. 19).

Крім того, відповідно до умов Договору відповідачем, у зв`язку з виявленням дефекту здійснено повернення товару позивачу на суму 528 000, 00 грн., що підтверджується:

- зворотною накладною від покупця № 5 від 08.11.2018 на суму 237 600, 00 грн. (а.с. 20);

- зворотною накладною від покупця № 6 від 08.11.2018 на суму 290 400, 00 грн. (а.с. 21).

Позивач вказує, що зауважень щодо залишку товару, поставленого за видатковими накладними № О від 28.12.2017, № 1 від 03.01.2018 на суму 109600, 00 грн. від покупця не надходило.

16.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Квант Плюс» (постачальник) та Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» (покупець) підписано та скріплено печатками останніх, Акт звірки взаєморозрахунків станом за період: 01.04.2017-16.07.2020, з якого вбачається, що заборгованість Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» за договором № 0509/16/521дп від 05.09.2016 становить 109 600, 00 грн.

Позивач вказує, що в порушення умов Договору відповідачем заборгованість за поставлений товар у розмірі 109 600, 00 грн. сплачено не було.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, а також нарахування відповідачу, на підставі статті 625 ЦК України, 3 % річних у розмірі 24 489, 73 грн. та інфляційних збитків у розмірі 66 583 ,12 грн.

Відповідач в свою чергу заперечує проти задоволення позову, в обґрунтування вказує, що в порушення умов Договору позивачем поставка товару здійснювалася без обов`язкового письмового повідомлення про готовність товару до відвантаження, що є умовою для здійснення остаточного розрахунку, а отже станом на дату подачі позову у відповідача не виникло обов`язку оплати товару за Договором. Зазначає, що оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження направлення повідомлення про готовність товару до відвантаження, правові підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат відсутні. Крім того, звертає увагу, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 порушено провадження по справі про банкрутство Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (справа № 5023/10655/11). А у відповідності до статті 41 Кодексу України з процедури банкротства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три процента річних від простроченої суми тощо.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 статті 193 ГК України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У даному разі, матеріалами справи підтверджено, що товар на загальну суму 290 400, 00 грн. був поставлений, переданий відповідачу та прийнятий останнім без будь-яких зауважень. Однак оплата відповідачем проведена тільки на суму 180 800, 00 грн.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не було повідомлено про готовність товару до поставки, що передбачено п. 3.2 Договору.

Суд не приймає вказані доводи відповідача, оскільки зобов`язанням позивача за цим Договором є передання у власність покупцю товару, асортимент, комплектність, кількість та вартість якого визначається сторонами окремо в специфікаціях або листах, що є невід`ємними частинами Договору, що і було зроблено позивачем.

Факт поставки товару не заперечується сторонами, а отже, не повідомлення позивачем покупця - відповідача про готовність товару до поставки не завадило отриманню поставленого товару.

Відтак, суд робить висновок, що обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 ЦК України, ч. 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту повідомлення або неповідомлення про готовність товару.

Приймаючи до уваги викладені обставини, враховуючи те, що станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму боргу, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого товару на суму 109600, 00 грн., а позовні вимоги в частині стягнення цієї суми заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 24 489, 73 грн. та інфляційних збитків у розмірі 66 583 ,12 грн., суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунком позивача, сума 3 % річних за період з 14.01.2018 по 09.10.2020 становить 24 489, 73 грн. та інфляційних збитків за період з січня 2018 по червень 2020 року становить 66 583 ,12 грн.

Відповідач заперечує проти стягнення вказаних сум 3 % річних та інфляційних втрат, в обґрунтування вказує, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 порушено провадження по справі про банкрутство Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (справа № 5023/10655/11). А у відповідності до статті 41 Кодексу України з процедури банкротства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три процента річних від простроченої суми тощо.

Суд вважає помилковим твердження відповідача, що протягом дії мораторію не нараховуються 3% річних та інфляційні втрати.

Так, ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 порушено провадження у справі за заявою Державного підприємства «Львівський бронетанковий ремонтний завод» про визнання банкрутом Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з ч. 1, 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Згідно ч. 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Отже, оскільки зобов`язання по договору поставки виникли після порушення справи про банкрутство, вони є поточними, на які дія мораторію не розповсюджується.

Перевіривши розрахунок 3 % річних за період з 14.01.2018 по 09.10.2020 у розмірі 24 489, 73 грн., суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, з урахуванням чого, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у розмірі 24 489, 73 грн. підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних збитків за період з січня 2018 по червень 2020 року у розмірі 66 583 ,12 грн., судом встановлено, що такі нарахування здійснено не вірно, оскільки позивачем здійснено нарахування на місяць в якому повинна бути здійснена оплата, замість наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Судом здійснено власний розрахунок у системі «Законодавство» із урахуванням вимог статті 625 ЦК України та встановлено, що сума яка підлягає до стягнення становить 50972, 27 грн., а саме:

- за лютий червень 2018 року на суму 818400, 00 грн. сума інфляційних збитків становить 23127, 81 грн.;

- за липень жовтень 2018 року на суму 637 600, 00 грн. сума інфляційних збитків становить 18534, 22 грн.;

- за листопад 2018 року червень 2020 року на суму 109 600, 00 грн. сума інфляційних збитків становить 9310,24 грн.;

В решті нарахованої позивачем суми інфляційних втрат у розмірі 15610,85 грн. слід відмовити як безпідставно нарахованої.

Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень статті 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору у розмірі 2775, 93 грн. на відповідача.

Керуючись статтями 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-241 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Плюс» - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Плюс» (36020, м. Полтава, вул. Конституції, 13, ) заборгованість у розмірі 185062, 00 грн., з яких: 109 600, 00 грн. сума основного боргу, 24 489, 73 грн. 3 % річних, 50972, 27 грн. інфляційні збитки та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2775, 93 грн.

В іншій частині відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Квант Плюс» (36020, м. Полтава, вул. Конституції, 13, ).

Відповідач: Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "23" грудня 2020 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий В.О. Яризько П.В. Хотенець