ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2020 р. Справа№ 910/6747/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: від позивача: Заєць-Терех В.А., дов. від 17.12.2020 року б/н

від відповідача: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард"

на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2020 року

у справі №910/6747/20 (суддя Головіна К.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фортіс-Фарма"

до приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард"

про стягнення 350 000,00 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фортіс-Фарма" (далі - ТОВ "Фортіс-Фарма", позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (далі - ПрАТ "Агрохолдинг Авангард", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 350 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 0801/19-3 від 08.01.2019 р. в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2020 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фортіс-Фарма" основний борг у сумі 350 000,00 грн., судовий збір у сумі 5 250,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, приватне акціонерне товариство "Агрохолдинг Авангард" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2020 року по справі №910/6747/20 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказував на те, що Позивачем належними засобами доказування не доведено існування у Відповідача заборгованості за договором № 0801/19-03 від 08.01.2019 в розмірі 350,000,00 грн., а судом першої інстанції не досліджено усі докази на підставі яких можна встановити обставини по справі.

За твердженням апелянта, судом безпідставно не прийнято до уваги посилання Відповідача на відсутність в матеріалах справи Специфікацій до Договору № 0801/19-03 від 08.01.2019 року.

Крім того, скаржник заперечує факт електронного листування між сторонами, яка відбувалася в ході виконання договору та наголошує на помилковості висновків суду першої інстанції про відношення змісту листування до даної справи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/6747/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), судді Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 22.12.2020 року об 11 год. 00 хв.

26.11.2020 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні 22.12.2020р. представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 158,159).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.01.2019 р. між ТОВ "Фортіс-Фарма" (постачальник) та ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" (покупець) був укладений договір поставки № 0801/19-03 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується поставити ветеринарні препарати (далі - товар), а покупець прийняти та оплати товар (п. 1.1).

Одержаний товар вважається зданим постачальником та прийнятим покупцем за кількістю - відповідно до даних, зазначених у видаткових накладних. Остаточна кількість поставленого товару визначається згідно даних, вказаних у накладній на товар (п. 2.4 договору).

Поставка товару здійснюється на умовах "СРТ" правил Інкотермс-2010, а саме - постачальник зобов`язаний замовити і оплатити поставку товару до покупця згідно з умовами договору (п. 3.1 договору). Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної постачальника на поставку товару, що проводиться після розвантаження в місці призначення за адресою: Хмельницька обл., с. Гуменці, вул. Вербецьке шосе, буд. 1 (п. 3.6 договору). Право власності на товар переходить від постачальника до покупця після підписання видаткової накладної (п. 3.5 договору).

Розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника шляхом попередньої оплати товару, або за іншою (письмовою чи усною) домовленістю (п. 4.2 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2019 р. (п. 13.2).

На виконання умов вказаного договору позивач, на підставі видаткових накладних № 21 від 08.01.2019 р., № 45 від 11.01.2019 р., № 106 від 18.01.2019 р., № 107 від 18.01.2019 р., № 202 від 01.02.2019 р., № 328 від 18.02.2019 р., № 338 від 19.02.2019 р., № 417 від 01.03.2019 р., № 552 від 20.03.2019 р., підписаних сторонами без зауважень, поставив відповідачу продукцію на загальну суму 773 883,00 грн.

Указана обставина також підтверджується товарно-транспортними накладними перевізника ТОВ "Нова пошта", рахунками на оплату № 25 від 08.01.2019 р., № 55 від 08.01.2019 р., № 109 від 17.01.2019 р., № 110 від 17.01.2019 р., № 215 від 01.02.2019 р., № 274 від 08.02.2019 р., № 351 від 18.02.2019 р., № 364 від 19.02.2019 р., № 445 від 01.03.2019 р., № 547 від 15.03.2019 р. та податковими накладними № 21 від 08.01.2020 р., № 45 від 11.01.2019 р., № 109 від 18.01.2019 р., № 110 від 18.01.2019 р., № 205 від 01.02.2019 р., № 267 від 11.02.2019 р., № 332 від 18.02.2019 р., № 342 від 19.02.2019 р., № 426 від 01.03.2019 р., № 560 від 20.03.2019 р., зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Проте, відповідач свої зобов`язання зі сплати вартості поставленого товару виконав неналежним чином, вказану вартість товару сплатив частково - на суму 423 883,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 01.03.2019 р., від 13.03.2019 р., від 21.03.2019 р., від 28.03.2019 р., від 19.07.2019 р., копії яких наявні у матеріалах справи. Відтак, у відповідача виникла заборгованість у сумі 350 000,00 грн. (773 883,00 грн. - 423 883,00 грн.).

Оскільки доказів належної сплати вартості товару відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" боргу в сумі 350000,00 грн. підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком господарського суду та зазначає наступне з приводу доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами статті 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом першої інстанції встановлено, що в межах Договору №0801/19-03 від 08.01.2019 р. здійснювалося 10 операцій з поставки товару.

Отримання Відповідачем поставленого товару підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

- видатковими накладними (№21 від 08.01.2019р., №45 від 11.01.2019р., №106 від 18.01.2019р., №107 від 18.01.2019р., №202 від 01.02.2019р., №264 від 11.02.2019р., №328 від 18.02.2019р., №338 від 19.02.2019р., №417 від 01.03.2019р., №552 від 20.03.2019р.);

- експрес накладними на доставку товару ТОВ «Нова Пошта» (№832 від 08.01.2019р., №968 від 11.01.2019р., №596 від 18.01.2019р., №874 від 01.02.2019 р., №720 від 11.02.2019р., №274 від 18.02.2019р., №407 від 19.02.2019р., №185 від 01.03.2019р., №579 від 20.03.2019р.);

- довіреностями на отримання товарів (№15 від 08.01.2019р., №19 від 11.01.2019р., №27 від 18.01.2019р., № 58 від 01.02.2019р., № 64 від 08.02.2019р., № 82 від 18.02.2019р., № 83 від 19.02.2019р., № 156 від 15.03.2019р.);

- податковими накладними (№21 від 08.01.2019 № в ЄДРПН , №45 від 11.01.2019 № в ЄДРПН , №109 від 18.01.2019 № в ЄДРПН , №110 від 18.01.2019 № в ЄДРПН , №205 від 01.02.2019 № в ЄДРПН , №267 від 11.02.2019 № в ЄДРПН , №332 від 18.02.2019 № в ЄДРПН , №342 від 19.02.2019 № в ЄДРПН , №426 від 01.03.2019 № в ЄДРПН , №560 від 20.03.2019 № в ЄДРПН ).

Загалом постачальником на користь покупця було здійснено поставку товарів на загальну суму 773 883,00 грн., в свою чергу покупець поставлений товар оплатив лише частково на суму 423 883,00 грн.

Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 350 000,00 грн..

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи оцінку зобов`язанням сторін, які виникають з договорів поставки, Касаційний господарський суд у складі Верховного суду в своїй постанові від 29.01.2020р. у справі № 916/922/19 зробив правовий висновок, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

Суд зазначає, що податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте, не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі суд повинен враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.06.2020 р. у справі № 906/355/19.

Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип змагальності сторін, закріплений у частині 3 статті 13 та частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Як передбачено ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так у своїй апеляційній скарзі скаржник наполягає на тому, що рахунки №25 від 08.01.2019 р., №55 від 08.01.2019 р., №109 від 17.01.2019 р., №110 від 17.01.2019 р., №215 від 01.02.2019 р. та №274 від 08.02.2019 р., а також видаткові накладні №21 від 08.01.2019 р., №45 від 11.01.2019 р., №106 від 18.01.2019 р., №107 від 18.01.2019 р., №202 від 01.02.2019 р., №264 від 11.02.2019 р. - не мають відношення до предмету спору цієї справи, оскільки, нібито, виставлені по договору №19 від 08.01.2019 року.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що усі операції з поставки товару здійснювалися в межах одного договору, а саме Договору №0801/19-03 від 08.01.2019 р.

Доказів, що між сторонами існують чи існували інші договірні зобов`язання, зокрема, пов`язані з поставкою товарів, відповідачем суду не надано, а відтак доводи в цій частині апеляційної скарги спростовуються наведеним.

З приводу доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції відсутності у матеріалах справи специфікацій до договору, колегія суддів зауважує, що підписання специфікації до договору є лише попереднім погодженням кількості та вартості товару, що має бути поставлений продавцем у майбутньому, а сама поставка (відпуск) товару оформлюється видатковими накладними відповідно до п. 3.4, 3.5 договору, які є первинними бухгалтерськими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

При цьому, пунктом 6.5. Договору №0801/19-03 передбачено, що в разі, якщо при передачі Товару Постачальник не надав супровідні документи на Товар згідно п. 3.8. Договору, Покупець має право не прийняти такий Товар та/або зарахувати таку поставку як прострочену до надання всіх супровідних документів.

А згідно пункту 3.11. Договору №0801/19-03, якщо при прийманні Товару Покупцем буде виявлена невідповідність якості Товару вимогам стандартів або супровідним документам

- Покупець у присутності представника Постачальника зобов`язаний не приймати Товар, склавши відповідний Акт у простій письмовій формі про невідповідність Товару умовам, передбаченим Договором.

Як встановлено судом першої інстанції, зауважень щодо кількості товару на суму 773 883,00 грн. під час поставки відповідачем заявлено не було і доказів на спростування цих обставин апелянтом не надано.

Крім того, згідно з пунктом 3.11 договору якщо при прийманні товару покупцем буде виявлена невідповідність якості товару вимогам стандартів або супровідним документам, то покупець у присутності представника постачальника зобов`язаний не приймати товар, склавши відповідний акт у простій письмовій формі про невідповідність товару умовам, передбаченим договором.

У матеріалах справи відсутній будь-який акт, складений від імені відповідача, у якому б останній зафіксував факт про невідповідність кількості поставленого йому товару або про невідповідність товару супровідним документам, зокрема, специфікації.

Що стосується доводів скаржника, в яких він заперечує факт електронного листування між сторонами, яка відбувалася в ході виконання договору та наголошує на помилковості висновків суду першої інстанції про відношення змісту листування до даної справи, колегія суддів відмічає наступне.

02.07.2019 р. Позивач направив Відповідачу Лист-повідомлення за вих. №11 щодо наявності заборгованості за Договором в сумі 431 423,00 грн., до якого додавався Акт звірки. В подальшому Відповідачем було сплачено 81 423,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата ветпрепарати згідно договору №0801/19-03 від 08.01.19 по акту звірки розрахунків в т.ч. ПДВ (20%) 13 570,50».

З наведеного слідує, що відповідач визнав наявність заборгованості за Договором №0801/19-03, сплатив її частину, не заперечивши при цьому щодо фактів поставки товарів, або їх поставки на підставі іншого договору.

Факт даної оплати спростовує доводи Апелянта, що згідно умов Договору №0801/19- 03 було здійснено лише 4 операції з поставки товарів (видаткові накладні: №328 від 18.02.2019 р., №338 від 19.02.2019 р., №417 від 01.03.2019 р., №552 від 20.03.2019 р.) та те, що Позивачем не доведено існування у Відповідача заборгованості за договором №0801/19-03. Оскільки на дату останньої поставки (видаткова накладна №552 від 20.03.2019р.) загальна вартість операцій з поставки, які визнаються Відповідачем, становила 304 920,00 грн. В той же час, загальна сума оплат від Відповідача станом на 28.03.2019 р. становила 342 460,00 грн. Жодних нових замовлень на поставку товарів від Відповідача не надходило. Тобто, сплата відповідної суми не була обумовлена заборгованістю по 4 (чотирьом) поставкам або ж новим замовленням, а була спрямована на погашення заборгованості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що факт поставки товарів на загальну суму 773 883,00 грн. за 10 (десятьма) операціями підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи: видатковими накладними; експрес накладними на доставку товару ТОВ «Нова Пошта»; довіреностями на отримання товарів, виданих відповідачем на ім`я своїх уповноважених представників, на кожній з яких є підпис відповідальної особи та печатка юридичної особи; податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, яким надана належна правова оцінка.

В той час, як відповідачем доказів на підтвердження своїх доводів щодо відсутності поставки товарів на зазначену суму або ж погашення заборгованості в розмірі 350 000,00 грн. у встановленому порядку, суду не надано.

Колегія суддів зауважує, що наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення місцевого господарського суду у цій справі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2020 року у справі № 910/6747/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2020 року у справі №910/6747/20 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Матеріали справи № 910/6747/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.12.2020 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.В. Кропивна