РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2020Справа № 906/755/20

За позовомКерівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі 1) Міністерства освіти і науки України, 2) Житомирської обласної державної адміністрації, 3) Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газінвест-трейдінг»
провизнання недійсною додаткової угоди до договору

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

прокурорСинюк І.А.
від позивача-1Кравець А.О.
від позивача-2не з`явилися
від позивача-3не з`явилися
від відповідачане з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, Житомирської обласної державної адміністрації, Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газінвест-трейдінг», в якому просить визнати недійсною на майбутнє додаткову угоду від 21.01.2020 до договору на постачання природного газу №1 від 10.12.2019, укладену між Новоград-Волинським промислово-економічним технікумом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газінвест-Трейдінг».

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час укладення додаткової угоди від 21.01.2020 до договору №1 від 10.12.2019 Новоград-Волинським промислово-економічним технікумом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газінвест-Трейдінг» порушено вимоги ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.07.2020 у справі №906/755/20 позовну заяву Керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 23.09.2020.

03.09.2020 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, зокрема, таке: пункт 10.5.2 договору №1 від 10.12.2019 не визначає вичерпного переліку відповідних органів, що уповноважені надавати документ на підтвердження рівня ціни на ринку постачання газу; положення п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» не містить посилання на «істотність» коливання ціни товару, зазначаючи лише про зміну ціни не більше ніж на 10 відсотків та незмінність суми (вартості) закупівлі по договору; наявна у справі довідка ДП «Держзовнішінформ» видана уповноваженим Мінекономрозвитку суб`єктом та містить чітку інформацію про зростання ціни товару; у зв`язку зі зміною ціни згідно спірної угоди до 4644,44 грн без зміни загальної ціни договору обсяг закупівлі газу становить до 249973 тис.куб.м, тобто обсяги закупівлі зменшено лише на 20027 куб.м, що не є суттєвим обсягом та не може становити будь-якої загрози недоотримання газу для потреб споживача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі №906/755/20 на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі на 15.10.2020.

05.10.2020 від прокурора надійшла відповідь на відзив.

15.10.2020 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні 15.10.2020 було оголошено перерву до 05.11.2020.

03.11.2020 від прокурора надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

04.11.2020 від відповідача-2 надійшла заява про розгляд справи без участі представника, яка судом задоволена.

05.11.2020 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі з огляду на відсутність правових підстав для закриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.12.2020.

02.12.2020 від Житомирської обласної державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі її представника.

Вказана заява судом задоволена.

Прокурор у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник позивача-1 у судове засідання з`явився, вирішення спору залишив на розсуд суду.

Інші учасники справи представників у судове засідання не направили.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газінвест-трейдінг» (постачальник) та Новоград-Волинським промислово-економічним технікумом (споживач) було укладено договір постачання природного газу №1 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується забезпечувати поставку природного газу (код згідно ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 09120000-6 - Газове паливо; (природний газ)) споживачу для його власних потреб (споживання), а споживач зобов`язується приймати природний газ та своєчасно оплачувати його вартість відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п.п. 2.1 - 2.2 Договору річний плановий обсяг постачання газу - до 270000 тис. куб.м. Обсяг закупівлі може бути зменшений в залежності від реального фінансування видатків та за згодою сторін. Зобов`язання за цим договором виникають у 2020 році, в межах асигнувань, встановлених кошторисом, платіжні зобов`язання виникають в залежності від реального фінансування.

Планові обсяги постачання газу по місяцях в тис.куб.м:

- 1 квартал: січень -50, лютий -45, березень -40;

- 2 квартал: квітень -25, травень-, червень-;

- 3 квартал: липень-, серпень-, вересень-;

- 4 квартал: жовтень -20, листопад -40, грудень -50.

Відповідно до п. 2.3 Договору сторони домовились про те, що допускається зменшення або перевищення місячних обсягів споживання природного газу у поточному місяці, встановлених у пункті 2.1 в розмірі до 5%. У випадку перевищення/зменшення споживання місячних обсягів газу більше ніж на 5%, споживач зобов`язується узгодити це з постачальником до 15 числа місяця поставки газу (в довільній формі, поштою, факсом тощо) до 12-00 годин. У випадку зменшення планового обсягу газу у поточному місяці здійснюється на підставі листа споживача узгодженого з оператором ГРМ.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що загальна сума Договору становить 1160985,96 грн, в тому числі ПДВ 193497,66 грн. Ціна природного газу за 1000 куб.м становить 4299,95 грн, в тому числі ПДВ 716,66 грн.

Згідно з п. 5.1 оплата газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті на розрахунковий рахунок постачальника шляхом 100% оплати до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 10.1 Договір вступає в силу з моменту підписання і діє в частині постачання природного газу з 01.01.2020 до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного їх закінчення.

У відповідності до п. 10.3 Договору всі зміни до цього договору оформлюються письмовими додатковими угодами, що стають невід`ємною частиною договору і мають переважну силу над положеннями Договору.21.01.2020

За змістом п. 10.5 Договору, істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, зокрема зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в п. 4.1 Договору. У випадку коливання ціни товару на ринку в бік збільшення, учасник має право письмово звернутись до замовника з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Учасник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або документи), що підтверджує збільшення середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в тих межах/розмірах, на які учасник пропонує змінити ціну товару. Документ (або документи), що підтверджує збільшення ціни товару, повинен містити дані щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на день укладення договору про постачання природного газу споживачу (допускається надання документального підтвердження щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в межах 10 днів щодо дати укладення договору про постачання природного газу споживачу) та середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на момент письмового звернення учасника щодо збільшення ціни і повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки/інформації (або в іншій документальній формі), виданої торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики. У випадку прийняття рішення замовником щодо внесення змін до договору у вказаній частині до розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна за одиницю товару, що визначається сторонами у момент укладення договору про закупівлю та за результатами електронного аукціону (з урахуванням внесених раніше змін до договору про закупівлю). При цьому, максимальна сума, на яку сторонами може бути здійснено підвищення ціни за одиницю товару визначається як різниця між середньоринковою ціною (діапазоном цін тощо) за одиницю товару на момент письмового звернення учасника щодо зміни ціни та середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на день укладення договору про постачання електричної енергії споживачу (допускається надання документального підтвердження щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в межах 10 днів щодо укладення договору про постачання газове паливо споживачу), або станом на момент внесення змін до договору в частині ціни за одиницю, якщо такі зміни до Договору вже були раніше здійснені сторонами. В будь-якому випадку підвищення ціни за одиницю товару здійснюється з урахуванням вимог п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону.

21.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газінвест-трейдінг» та Новоград-Волинським промислово-економічним технікумом укладено додаткову угоду №1 до Договору №1 постачання природного газу від 10.12.2019, за змістом якої у зв`язку із коливанням ціни природного газу на ринку та відповідно збільшення вартості природного газу, який постачається згідно до умов Договору, що підтверджується довідкою ДП «Держзовнішінформ» №232/13 від 15.01.2020, сторони вирішили змінити ціну за одиницю товару не більш як на 10 відсотків, за умови, що це не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Так, вказаною додатковою угодою внесено зміни до п. 4.1 Договору та викладено його в редакції, відповідно до якої ціна природного газу за 1000 куб.м становить 4644,44 грн, в тому числі ПДВ 774,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що внаслідок укладення додаткової угоди №1 від 21.01.2020 до Договору №1 постачання природного газу від 10.12.2019 сторони збільшили ціну обумовленого договором товару. Підставою для внесення таких змін було обґрунтування відповідача щодо необхідності збільшення ціни договору з посиланням на цінову довідку ДП «Держзовнішінформ». Однак, за твердженням прокурора, дані, наведені у такій довідці, не можуть підтверджувати факт наявності коливання ціни на ринку на відповідні дати, а тому правові підстави для збільшення ціни товару за договором відповідно до укладеної додаткової угоди - відсутні. Відтак, прокурор вказує, що укладення додаткової угоди мало місце без документального підтвердження підвищення цін, із зменшенням обсягів закупівлі, що не відповідає загальним принципам законодавства про публічні закупівлі. При цьому, як зазначає прокурор, збільшення ціни товару укладеною додатковою угодою спричинило безпідставну втрату об`ємів придбаного газу порівняно з первісною редакцією Договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як зазначає у своїй позовній заяві Керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури, Новоград-Волинський промислово-економічний технікум заснований на державній формі власності, підпорядкований Міністерству освіти і науки України, а закупівля за предметом: ДК 021:2015:09120000-6 Газове паливо (Природний газ), проведена за бюджетні кошти, виділені Житомирською обласною державною адміністрацією.

З матеріалів справи вбачається, що листами №35-84-3350вих-20 від 30.06.2020 та №35-84-3348вих-20 від 30.06.2020 Керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури повідомив Житомирську обласну державну адміністрацію та Міністерство освіти і науки України про звернення до суду з даним позовом в особі Міністерства освіти і науки України, Житомирської обласної державної адміністрації та Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму, проте після отримання повідомлення заходів щодо звернення до суду з позовом вжито не було, що є достатньою підставою для представництва прокурором інтересів держави в даному випадку. В зв`язку з цим посилання відповідача на відсутність у прокурора підстав для звернення з даним позовом до суду є безпідставними.

Як свідчать обставини справи, сторони уклали Договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент укладення Договору та спірної додаткової угоди до нього) визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент укладення Договору та спірної додаткової угоди до нього) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю» роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому, норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Як встановлено судом, станом на момент підписання Договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Так, у п. 4.1 Договору його сторонами узгоджено, що ціна природного газу за 1000 куб.м становить 4299,95 грн, а загальна сума Договору становить 1160985,96 грн.

Спірною додатковою угодою ціну природного газу змінено з 4299,95 грн за 1000 куб.м до 4644,44 грн, тобто на 344,49 грн, що становить 8% від первинної ціни.

Суд відзначає, що для прийняття рішення про збільшення ціни товару у замовника повинні бути обґрунтовані підстави, зокрема, надані постачальником підтвердження (довідка, експертний висновок) компетентних органів (установ, організацій) про підвищення цін на ринку відповідної продукції. Згідно з роз`ясненням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.

З матеріалів справи слідує, що необхідність укладення оспорюваної додаткової угоди до Договору обґрунтовувалась відповідачем коливанням цін на відповідний товар на ринку.

Суд погоджується з доводами прокурора стосовно того, що довідка ДП «Держзовнішінформ» від 15.01.2020 №232/13 не підтверджує вартість продукції станом на дату укладення спірної додаткової угоди, а також не підтверджує наявності коливання цін на ринку (збільшення чи зменшення ціни за одиницю товару) за період з дати укладення Договору до дати укладення відповідної додаткової угоди до Договору.

Разом з тим, завданням суду при здійсненні правосуддя є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Нормами ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

В рамках даної справи прокурором заявлено вимоги про визнання спірної додаткової угоди недійсною на майбутнє.

Водночас, як встановлено судом, 10.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газінвест-трейдінг» та Новоград-Волинським промислово-економічним технікумом укладено додаткову угоду №2 до Договору постачання природного газу від 10.12.2019 №1, згідно з якою ціну постачання природного газу зменшено (як вказує відповідач, - до рівня середньозваженої ціни вересня 2020 року) та встановлено в розмірі 4590,00 грн. Так, абз. 2 п. 4.1 Договору викладено в такій редакції: ціна природного газу за 1000 куб.м становить 4590,00 грн, в т.ч. ПДВ 765,00 грн.

Таким чином, починаючи з 10.09.2020 та станом на момент розгляду справи ціна, за якою відповідач зобов`язаний постачати природний газ позивачу-3, встановлена Додатковою угодою №2 до Договору, а не спірною Додатковою угодою №1.

З урахуванням наведених обставин, обраний прокурором спосіб захисту у вигляді визнання недійсною на майбутнє Додаткової угоди №1 до Договору не є ефективним способом захисту порушеного права, за захистом якого він звернувся з даним позовом до суду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інші доводи та заперечення учасників справи судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за Житомирською обласною прокуратурою.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір залишити за Житомирською обласною прокуратурою.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257, п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.12.2020.

Суддя Ю.М. Смирнова