номер провадження справи 35/166/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 Справа № 908/2700/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Топчій О.А., розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу

за позовом Фізичної особи підприємця Никифорової Віри Георгіївни ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Акціонерного товариства «Мелітопольський м`ясокомбінат» (72319, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Героїв України, б. 175)

про стягнення коштів

СУТЬ СПОРУ:

21.10.2020 до Господарського суду Запорізької області звернувся позивач Фізична особа підприємець Никифорова Віра Георгіївна з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Мелітопольський м`ясокомбінат» про стягнення заборгованості в розмірі 59 101,70 грн.

21.10.2020 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/2700/20, справу передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 26.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/2700/20, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку письмового позовного провадження без виклику представників сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №0000005 від 10.03.2018 щодо своєчасної оплати обумовленої кількості продукції на суму 59 101,70 грн.

11.11.2020 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідачем наявність заборгованості в розмірі 59 101,70 грн не заперечується. При цьому, відповідач заперечує проти стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн з тих підстав, що на даний час існує значна кількість судових рішень про стягнення коштів на користь відповідача, які дотепер залишаються невиконаними. Значна частина контрагентів відповідача не виконує свої зобов`язання щодо своєчасності та повноти розрахунків, що суттєво погіршує фінансовий стан відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем до позовної заяви не було додано документу на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката.

У відповіді на відзив, що надійшла на адресу суду 13.11.2020, позивач зазначив, що у ч. 8 ст. 129 ГПК України зазначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вимога частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанові Північного апеляційного господарського суду від 01 червня 2020 року по справі № 910/17275/19, постанові Східного апеляційного господарського суду 14 квітня 2020 р. по справі № 905/2155/19.

За таких умов, незважаючи на те, що дійсна справа розглядається в порядку спрощеного судового провадження, докази понесення витрат на правничу допомогу можуть бути надані і протягом розгляду такої справи, а не з позовною заявою.

При цьому позивач зазначає, що відповідні докази будуть надані протягом розгляду даної справи.

13.11.2020 від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн. До заяви позивачем додано: договір про надання правничих послуг від 21.10.2020, де чітко конкретизовано, яка саме правнича допомога надається, а також конкретизовано наскільки це можливо, що послуги надаються саме в рамках даної справи; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 13.11.2020, де міститься детальний опис наданих послуг та розрахунок витрат, посилання на номер справи; рахунок № 35 від 13.11.2020 на сплату 5 500 гривень.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що відповідно до п. 3.2. Рішення КСУ № 23-рп/2009 від 30.09.2009 у справі № 1-23/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами. Такий висновок зробив ВС в постанові по справі №301/1894/17.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони доводити обґрунтованість ринкової вартості послуг з правової допомоги (ВС в постанові №826/2689/15 від 09.04.2019).

Відповідно до постанови ВГСУ від 22.11.2017 по справі 914/434/17, у разі, коли справа не потребує великого обсягу юридичної і технічної роботи, розмір компенсації витрат на правову допомогу адвоката на рівні 10 % від ціни позову є обґрунтованим та справедливим.

Позивач звертає увагу, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу складає менше 10% від ціни позову, що підтверджує співмірність.

Відповідно до правового висновку, що наводиться у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суд від 22 листопада 2019 року по справі № 902/347/18, зменшення витрат на правову допомогу можливе лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності. Аналогічна позиція висловлена ВС/КГС у постанові від 18.12.2018 по справі № 910/4881/18.

На даний момент, позиція відповідача зводиться до повної відмови позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу, при цьому відповідач не просить саме зменшити такі витрати.

27.11.2020 від відповідача надійшли заперечення, де зазначено, що всупереч приписам норм чинного законодавства України позивачем не надано доказів понесення відповідних витрат на оплату послуг адвоката, як то квитанції, платіжні доручення тощо.

Відповідач вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 1000,00 грн, оскільки в провадженні судді Топчій О.П. також перебуває аналогічна справа про стягнення з АТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» заборгованості на користь ФОП Федоренко О.В., представником якої є адвокат Котелевський К.В., який є адвокатом позивача в даній справі Никифорової В.Г.

Також відповідач зазначає, що пунктом 3.3. договору, укладеного 25.11.2020 між відповідачем та адвокатом Кальченко А.В., передбачено, що вартість послуг, наданих адвокатом за умовами даного Договору складає: 1 000, 00 грн. за одну годину роботи, 2 000, 00 грн. за участь у одному судовому засіданні.

Станом на 25.11.2020 розмір витрат на професійну правничу допомогу склав 1000,00 грн, що підтверджується наданим оригіналом Акту виконаних робіт про надання правової допомоги від 25.11.2020 до Договору про надання правових послуг адвоката від 25.11.2020.

Просить відмовити позивачеві у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, натомість просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати у розмірі 1000,00 грн.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 26.11.2020 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 23.12.2020.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

10.05.2018 між Фізичною особою підприємцем Никифоровою В.Г. продавець та ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» (змінено назву з ПАТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» на АТ «Мелітопольський м`ясокомбінат») покупець укладено договір №0000005, за умовами п. 1.1. якого продавець зобов`язується поставити покупцеві замовлену ним продукцію (соєвий ізолят, соєвий текстурат, клітковина соєва, спеції, смакові, ароматичні добавки, поліамідна оболонка, натуральна оболонка тощо) в порядку, передбаченому умовами даного договору. Покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію в порядку, передбаченому даним договором (п.1.2. договору).

Пунктом 5.1. договору визначено, що оплата партії продукції по договору здійснюється покупцем протягом 3-х календарних днів з моменту отримання продукції.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань по договору позивачем надано наступні документи:

- видаткова накладна №РН-0000036 від 11.04.2019 на суму 760,01 грн, рахунок-фактура №СФ-0000036 від 11.04.2019, податкова накладна №4 від 11.04.2019, квитанція №1 про реєстрацію податкової накладної;

- видаткова накладна №РН-0000095 від 20.08.2019 на суму 7400,16 грн, рахунок-фактура №СФ-0000095 від 11.04.2019, податкова накладна №9 від 20.08.2019, квитанція №1 про реєстрацію податкової накладної;

- видаткова накладна №РН-0000106 від 02.09.2019 на суму 5328,14 грн, рахунок-фактура №СФ-0000106 від 02.09.2019, податкова накладна №2 від 02.09.2019, квитанція №1 про реєстрацію податкової накладної;

- видаткова накладна №РН-0000110 від 10.09.2019 на суму 22604,40 грн, рахунок-фактура №СФ-0000110 від 10.09.2019, податкова накладна №6 від 10.09.2019, квитанція №1 про реєстрацію податкової накладної;

- видаткова накладна №РН-0000122 від 23.09.2019 на суму 53629,80 грн, рахунок-фактура №СФ-0000122 від 23.09.2019, податкова накладна №18 від 23.09.2019, квитанція №1 про реєстрацію податкової накладної;

- видаткова накладна №РН-0000131 від 15.10.2019 на суму 7534,80 грн, рахунок-фактура №СФ-0000131 від 15.10.2019, податкова накладна №7 від 15.10.2019, квитанція №1 про реєстрацію податкової накладної;

- видаткова накладна №РН-0000133 від 15.10.2019 на суму 1850,04 грн, рахунок-фактура №СФ-0000133 від 15.10.2019, податкова накладна №9 від 15.10.2019, квитанція №1 про реєстрацію податкової накладної;

- видаткова накладна №РН-0000017 від 06.02.2020 на суму 6002,76 грн, рахунок-фактура №СФ-0000017 від 06.02.2019, податкова накладна №4 від 06.02.2020, квитанція №1 про реєстрацію податкової накладної.

Всього поставлено товару на загальну суму 105 110,11 грн.

За видатковою накладною (повернення) №МК-000006 від 10.10.2019 покупцем повернено товар на суму 6 248,40 грн.

Поставлений товар покупцем оплачено частково на суму 39760,01 грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 59 101,70 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині оплати товару на суму 59 101,70 грн стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості в примусовому порядку.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України підставами виникнення зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем надано докази належного виконання зобов`язання щодо поставки обумовленого договором товару. Натомість, відповідачем доказів повної та своєчасної оплати отриманого товару не надано.

За викладених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 59101,70 грн підлягає задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

13.11.2020 від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн. До заяви позивачем додано: договір про надання правничих послуг від 21.10.2020, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 13.11.2020, рахунок № 35 від 13.11.2020 на оплату 5 500,00 грн.

До позовної заяви було додано ордер АР №1026643 від 21.10.2020 та належним чином завірену копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП №001097 від 29.09.2015.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу вказаних статей суд дійшов висновку про те, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою ними послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Предметом договору про надання правничих послуг від 21.10.2020, укладеного між позивачем та АО «Коляда Котелевський» є надання правничих послуг щодо стягнення на користь Клієнта з АТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» (або його правонаступника) основної заборгованості за договором № 0000005 від 10.03.2018.

При цьому, є безпідставними заперечення відповідача щодо дати договору №0000005 (замість дати укладання договору 10.05.2018 зазначено дату 10.03.2018), оскільки умовами договору обумовлено надання правової допомоги щодо стягнення заборгованості саме з АТ «Мелітопольський м`ясокомбінат», номер договору зазначено вірно, про існування правовідносин між позивачем та відповідачем за іншими договорами жодною із сторін не зазначено; в акті виконаних робіт (наданих послуг) від 13.11.2020 також зазначено дату договору 10.03.2018, в той же час зазначено, що послуги надані в рамках господарської справи №908/2700/20. Таким чином, суд приходить до висновку про помилковість зазначення дати укладання договору №0000005 10.03.2018 замість 10.05.2018.

Відповідно до п. 1.4. договору, від імені Адвокатського об`єднання правничі послуги клієнту буде безпосередньо надавати адвокат цього об`єднання - Котелевський Костянтин Володимирович, що має усі без виключення і обмежень повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені Клієнта, його процесуальні права та обов`язки, підписує усі документи від імені та в інтересах Клієнта.

Відповідно до п. 6.1. договору, за послуги, передбачені п. 1.2 цього договору клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар), розмір якої визначається виходячи з кількості витраченого часу з розрахунку 1500 гривень за одну годину (60 хвилин) часу, що витрачений для надання правничої допомоги.

Приписами п. 6.2. передбачено, що факт надання послуг та їх вартість фіксується шляхом підписання сторонами Акту виконаних робіт (наданих послуг), що є частиною цього договору

За змістом п. 6.4. договору, оплату за надані правничі послуги, клієнт здійснює протягом 20 робочих днів після винесення рішення Господарським судом Запорізької області на підставі акту виконаних робіт (наданих послуг).

13.11.2020 ФОП Никифоровою В.Г. та АО «Коляда Котелевський» підписано акт виконаних робіт (наданих послуг) за договором від 21.10.2020 про надання правничих послуг.

Відповідно до зазначеного акту, позивачеві надано наступні правничі послуги: консультація та роз`яснення змісту наданих документів, за результатами яких позивачем прийнято рішення про необхідність звернення до суду; підготовка та подача позову до Господарського суду Запорізької області про стягнення на користь ФОН Никифорової В.Г. з АТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» заборгованості; підготовка та подача відповіді на відзив АТ «Мелітопольський м`ясокомбінат». Всього адвокатом витрачено 3 год. 40 хв., що з розрахунку вартості наданих послуг 1500,00 грн за 1 год. становить 5 500,00 грн.

В пункті 4 Акту зазначено, що вартість наданих послуг у розмірі 5 500 гривень, клієнт оплачує на підставі виставленого рахунку протягом 20 робочих днів після винесення Господарським судом Запорізької області рішення по справі, що узгоджується з вищенаведеним п. 6.4. договору.

Тобто, на момент подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу вартість наданих послуг у розмірі 5 500,00 грн ще не сплачена, однак сторони погодили обов`язок оплати цієї суми в майбутньому.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в абз. 3 п. 6.5. постанови від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 зробила висновок, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки мас бути сплачено.

Частиною 5 статті 126 ГПК України встановлено право суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідне клопотання про зменшення розміру витрат відповідачем не заявлялося. Натомість, в запереченнях, що надійшли на адресу суду 27.11.2020, відповідач просить відмовити позивачеві в стягненні витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на оплату правової допомоги в розмірі 1000,00 грн.

Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи, що позовні вимоги ФОП Никифорової В.Г. до АТ «Мелітопольський м`ясокомбінат» про стягнення заборгованості у розмірі 59101,70 грн задоволено, у суду відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на оплату послуг адвоката.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов Фізичної особи підприємця Никифорової Віри Георгіївни до Акціонерного товариства «Мелітопольський м`ясокомбінат» про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Мелітопольський м`ясокомбінат» (72319, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Героїв України, б. 175, ідентифікаційний код юридичної особи 00443513) на користь Фізичної особи підприємця Никифорової Віри Георгіївни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 59 101,70 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч сто одна гривня 70 коп.), судовий збір у розмірі 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.), витрати на правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн (п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23 грудня 2020 року.

Суддя О.А. Топчій