ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 справа № 914/2522/20

Суддя Юркевич М.В., за участю секретаря Кияк І.В., розглядаючи матеріали справи

За позовом: Товариства з обмежено відповідальністю «Дніпровторма», м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Ексім», м. Львів

про: стягнення 290 138,73 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмежено відповідальністю «Дніпровторма» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Ексім» про стягнення 290 138,73 грн. заборгованості за договором поставки, з яких: 193 043,00 грн. основний борг, 7 618,12 грн. інфляційних втрат, 8 905,86 грн. 3% річних, 80 571,75 грн. пені.

Ухвалою від 01.10.2020р. було відкрито провадження даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.10.2020р. Цією ж ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та призначено перше судове засідання в режимі відеоконференції з Господарським судом Дніпропетровської області.

Підготовче провадження відкладалося з підстав викладених в ухвалах суду від 27.10.2020р. та 17.11.2020р.

Ухвалою суду від 08.12.2020р. було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 22.12.2020р.

21.12.2020р. було задоволено клопотання позивача та призначено розгляд справи по суті в режимі відеоконференції.

В судове засідання 22.12.2020р. сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили. Крім того, з технічних причин в режимі відеоконференції не взяв участь в судовому засіданні представник позивача.

Так, суд вважає, що враховуючи вищенаведені обставини, існують підстави щодо розгляду даної справи за наявними матеріалами з огляду на наступне:

Суд звертає увагу сторін на те, що провадження у даній справі триває з 01.10.2020р. Так, судом чотири рази скеровувалися ухвали суду на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, однак останній на жоден виклик в судове засідання не відреагував. Крім того, для надання відповідачу права взяти участь в судовому процесі судом були застосовані розумні строки розгляду даної справи.

Водночас, на адресу суду від відповідача поверталися конверти з ухвалами суду без вручення, оскільки за місцем реєстрації відповідач кореспонденцію не отримував.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, юридичною адресою відповідача по справі є м. Львів, вул. Головацького, 17, кв. 1, куди і надсилалися ухвали господарського суду. Інша інформація про місцезнаходження відповідача в суду відсутня.

Як звернув увагу Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 19.02.2020р. у справі №910/16409/15: «свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася за офіційною юридичною адресою, є порушенням норм процесуального права та може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, сторона була обізнана про розгляд справи в суді, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за вказаною адресою, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду».

За результатами розгляду справи по суті, дослідивши подані докази та обставини справи, судом було з`ясовано наступне:

03.01.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровторма» (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК ЕКСІМ» (відповідачем) було укладено договір поставки №03/01-1, за умовами якого позивач зобов`язався поставити у власність відповідача відходи поліетиленової плівки, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити товар.

Пунктом 1.2 договору сторонами було визначено, що характеристики товару, строк поставки, кількість та ціна визначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.6 договору, оформлення передачі товару здійснюється шляхом складення видаткової накладної.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору, ним було поставлено відповідачу, а останнім прийнято товар за наступними видатковими накладними:

1. №РН-0000001 від 03.01.19р. на суму 2 220,00 грн;

2. №РН-0000004 від 21.01.19р. на суму 67 500,00 грн;

3. №РН-0000010 від 06.02.19р. на суму 65 355,00 грн;

4. №РН-0000009 від 12.02.19р. на суму 32 628,00 грн;

5. №РН-0000021 від 01.03.19р. на суму 105 060,00 грн;

Всього було отримано товару на суму 272 763,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору, якщо інше не передбачено специфікацією на конкретну партію товару, оплата за договором здійснюється покупцем на підставі рахунку-фактури постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в розмірі 100% від вартості поставленого товару згідно специфікації та видаткової накладної до 18 години дня отримання товару.

Платіжними дорученнями від 04.01.19р., 30.01.19р., 06.02.19р, 18.02.19р. відповідачем було частково оплачено товар на суму 79 720,00 грн. Неоплаченими залишилося 193 043,00 грн.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 193 043,00 грн. заборгованості за поставлений товар.

Крім того, за порушення строків виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував відповідачу за весь час прострочення з 02.03.19р. по 13.09.20р. 7 618,12 грн. інфляційних втрат, 8 905,86 грн. 3% річних, 80 571,75 грн. пені.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та закону.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Між сторонами по справі було укладено договір поставки №03/01-1.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, на виконання вказаного договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 272 763,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними:

1. №РН-0000001 від 03.01.19р. на суму 2 220,00 грн;

2. №РН-0000004 від 21.01.19р. на суму 67 500,00 грн;

3. №РН-0000010 від 06.02.19р. на суму 65 355,00 грн;

4. №РН-0000009 від 12.02.19р. на суму 32 628,00 грн;

5. №РН-0000021 від 01.03.19р. на суму 105 060,00 грн;

В той же час, відповідач за товар розрахувався лише частково в сумі 79 720,00 грн., про що свідчать долучені до матеріалів справи платіжні доручення, в графі призначення платежу яких зазначено посилання на вищенаведені видаткові накладні.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 193 043,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, а також відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем на користь позивача 193 043,00 грн., то суд прийшов до висновку, що в цій частині позов підлягає до задоволення.

Крім суми основного боргу, позивач нарахував відповідачу за весь час прострочення з 02.03.19р. по 13.09.20р. 7 618,12 грн. інфляційних втрат, 8 905,86 грн. 3% річних, 80 571,75 грн. пені.

Розглядаючи позовні вимоги в цій частині, суд звертає увагу на наступне:

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.2 договору, якщо інше не передбачено специфікацією на конкретну партію товару, оплата за договором здійснюється покупцем на підставі рахунку-фактури постачальника шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в розмірі 100% від вартості поставленого товару згідно специфікації та видаткової накладної до 18 години дня отримання товару.

В той же час, позивачем було визначено дату початку прострочення виконання грошового зобов`язання після поставки останньої партії товару, тобто з 02.03.2019р, а не згідно кожної партії поставленого товару раніше.

Отже судом береться до розрахунку період прострочення заборгованості зазначений позивачем з 02.03.2019р. по 13.09.2020р.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, період заборгованості 7 618,12 грн. інфляційних втрат та 8 905,86 грн. 3% річних, розмір яких розраховані позивачем правильно, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Що стосується нарахування позивачем 80 571,75 грн. пені, суд звертає увагу позивача на наступне:

Відповідно до п. 5.2. договору, у разу порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, включаючи день фактичної оплати.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки, датою початку нарахування штрафних санкцій було визначено 02.03.2019р., то саме з цього моменту відповідачу підлягає нарахуванню пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Однак, враховуючи правила нарахування штрафних санкцій, передбачений ст. 232 ГК України, нарахування пені в даному випадку припиняється 02.09.2019р., тобто через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В той же час, позивач нарахував пеню за весь час прострочення, саме з 20.03.2019р. по 13.09.2020р., що суперечить нормам ст. 232 ГК України.

За результатом здійсненого перерахунку, суд дійшов висновку, що пеня, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 34 292,90 грн.

З огляду на вищенаведене, за результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 193 043,00 грн. основного боргу, 7 618,12 грн. інфляційних втрат, 8 905,86 грн. 3% річних та 34 292,90 грн. пені.

Відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 3 657,90 грн. покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмежено відповідальністю «Дніпровторма» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Ексім» (79018, м. Львів, вул. Головацького, 17, кв. 1, ) на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Дніпровторма» (49035, м. Дніпро, вул. Юдіна, 8, ) 193 043,00 грн. основного боргу, 7 618,12 грн. інфляційних втрат, 8 905,86 грн. 3% річних, 34 292,90 грн. пені та 3 657,90 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

3. В частині позовних вимог про стягнення 46 278,85 грн. пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.12.2020р.

Суддя М.В. Юркевич