ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"14" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1799/20

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

При секретарі судового засідання Прижбило О.В.,

розглядаючи справу №916/1799/20,

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

(вулиця Саксаганського, будинок 70-А, місто Київ, 01032, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Меламеда Олександра Геннадійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 9277,85 грн.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

Від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Меламеда Олександра Геннадійовича про стягнення 9277,85 грн.

Ухвалою від 25.06.2020 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 22.07.2020, залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Разом із позовною заявою подано клопотання про витребування доказів у відповідача (вх.№16046/20 від 22.06.2020), яке задоволено судом частково, витребувано у Фізичної особи-підприємця Меламеда Олександра Геннадійовича інформацію щодо наявності або відсутності на момент скоєння ДТП 26 листопада 2016 року на вул. Дальницька у місті Одеса трудових відносин між водієм транспортного засобу (IVECO Turbo Daily 35.10 державний номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем Меламедом Олександром Геннадійовичем та надати підтвердні документи у належним чином засвідчених копіях у випадку наявності таких трудових відносин.

20.07.2020 представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справи (вх.№19052/20).

21.07.2020 від відповідача надійшло клопотання (вх.№19228/20) про відкладення розгляду справи у зв`язку із неотриманням до цього часу позову із додатками, необхідністю подання відзиву на позов. У вказаному клопотанні також зазначено, що третя особа ніколи не перебувала у трудових відносинах із відповідачем.

22.07.2020 справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання на 17.08.2020.

11.08.2020 відповідачем надано відзив на позовну заяву (вх.№21291/20).

14.08.2020 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№21676/20).

17.08.2020 підготовче засідання відкладено на 14.09.2020.

25.08.2020 представником позивача подано відповідь на відзив (вх.№22251/20).

10.09.2020 представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справи (вх.№24025/20).

14.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів з власної ініціативи та відкладено підготовче судове засідання на 07.10.2020.

02.10.2020 представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності учасника справи (вх.№26276/20).

07.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 21.10.2020.

19.10.2020 представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності особи, яка бере участь у справі (вх.№27707/20).

21.10.2020 відкладено розгляд справи по суті на 18.11.2020.

16.11.2020 представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності учасника справи (вх.№30549/20).

Судове засідання 18.11.2020 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою від 26.11.2020 судове засідання призначено на 14.12.2020.

11.12.2020 представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності учасника справи (вх.№33201/20).

14.12.2020 судом складено вступну та резолютивну частини рішення.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що 12.02.2016 між ПрАТ «Страхова компанія «УНІІКА» (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7370289, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль IVECO Turbo Daily 35.10 державний номерний знак НОМЕР_2 .

26.11.2016 на вул. Дальницька у місті Одеса водій транспортного засобу IVECO Turbo Daily ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, скоїв зіткнення з транспортними засобами NISSAN державний номерний знак НОМЕР_3 та RENAULT Scenic II державний номерний знак НОМЕР_4 . Зазначає, що обставини ДТП підтверджуються постановами Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/20769/15-п від 10.01.2017 та у справі №521/20467/16-п від 31.01.2017.

На підставі вказаного та заяви власника ТЗ RENAULT Scenic II, акту огляду транспортного засобу від 05.12.2016, ремонтної калькуляції від 10.02.2017, страхового акту від 10.02.2017, наказу від 21.02.2017, - позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 9277,85 грн.

Зазначає, що згідно з п.38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземно-транспортних засобів» страховик має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого ТЗ, який спричинив ДТП, зокрема, у разі якщо він керував ТЗ у стані алкогольного сп`яніння.

Посилається на ст. 1172, 1191 ЦК України, зазначає, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Вказує, що ОСОБА_1 під час скоєння ДТП виконував свої трудові обов`язки у якості працівника відповідача, що підтверджується постановами Малиновського районного суду м. Одеси, свідоцтвом про реєстрацію ТЗ, згідно з яким відповідач є власником ТЗ, договором страхування ТЗ.

Також надано рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.03.2019 у справі №504/1722/18.

У відзиві відповідач вказує про невизнання вимог, зазначає, що ОСОБА_1 ніколи не перебував та не перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 . На момент ДТП та взагалі між ОСОБА_1 та відповідачем не укладалось договорів підряду та будь-яких інших цивільно-правових договорів. Щодо рішення у справі №504/1722/18 зазначає, що обставини, встановлені у даній справі, не є такими, що не підлягають доказуванню, оскільки ФОП ОСОБА_2 не залучався до участі у цій справі.

Отже, зазначає, що шкода не підлягає відшкодуванню у порядку ст. 1172 ЦК України.

У відповіді на відзив позивач вказує, що у постанові Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/20467/16-п від 31.01.2017 зазначено, що ОСОБА_1 працює на посаді водія-експедитора відповідача. Вказана постанова не оскаржена та набрала законної сили. Також зазначає, що ТЗ належить відповідачу на праві власності, будь-яких підтверджень того, що в момент скоєння ДТП ОСОБА_1 неправомірно заволодів належним відповідачу ТЗ, відповідачем не надано.

Будь-яких пояснень щодо того, на яких підставах водій керував ТЗ, не надано.

Зазначає, що будь-якої інформації про зміну власника ТЗ не надано. Вказані докази у сукупності підтверджують факт того, що ОСОБА_3 під час скоєння ДТП виконував свої трудові обов`язки у якості представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

12.02.2016 між ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» (далі позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується страховим полісом №АЕ/7370289 (а.с.12).

Забезпеченим транспортним засобом за договором є автомобіль IVECO Turbo Daily 35.10 державний номерний знак НОМЕР_2 (далі ТЗ).

Власником транспортного засобу є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.26-27).

У Договорі (полісі) вказано, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за Договором (полісом).

Строк дії договору визначено з 17.02.2016 по 16.02.2017 включно.

Як вбачається із постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 10.01.2017 (справа №521/20769/16-п, провадження 3/521/250/17) 26.11.2016, о 13 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Івеко» державний номер НОМЕР_2 по вул. Дальницька у місті Одесі, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан» державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем «Рено» державний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_5 .

За результатами розгляду адміністративної справи ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення.

Як вбачається із постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 31.01.2017 (справа №521/20467/16-п, провадження 3/521/204/17) ОСОБА_1 керував автомобілем IVECO Turbo Daily 35.10 державний номерний знак НОМЕР_2 26.11.2016, близько 13 години 45 хвилин, по вул. Дальницька, 5 в м. Одеса в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі зазначених документів та:

- Заяви власника RENAULT Scenic II державний номерний знак НОМЕР_6 ОСОБА_6 про виплату матеріального збитку від 16.02.2017 (а.с.15);

- Акту №00209336 огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 05.12.2016 року (а.с.16-17);

- Ремонтної калькуляції №00209336 від 10.02.2017 року системи AUDATEX (ліцензований програмно-технічний комплекс з розрахунків вартості відновлювальних ремонтів транспортних засобів з використанням рекомендованих нормативів заводу виробника та цін на запасні частини, рекомендованих імпортером) (а.с.18-22));

- Страхового акту №00209336 від 10.02.2017 (а.с.23);

- Наказу №00209336 від 21.02.2017 про виплату ОСОБА_6 страхового відшкодування у розмірі 9277,85 грн. (а.с.24), -

позивачем було сплачено страхове відшкодування в розмірі 9277,85 грн., що підтверджується платіжним дорученням №007478 від 23.02.2017 (а.с.25).

16.02.2018 позивач звертався до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовною вимогою до ОСОБА_1 про стягнення 9277,85 грн. 21.03.2019 рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області у справі №504/1722/18, яке було залишено в силі постановою Одеського апеляційного суду від 15.04.2020, - у задоволенні позову відмовлено.

Предметом даного позову є вимога про відшкодування шкоди (сплаченого страхового відшкодування). Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В силу положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.

Відповідно до п. 1.6. ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон 1961-VI), власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

При цьому, положеннями Закону 1961-VI закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до положень ст. 38 цього Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було укладено Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників НТЗ, власником ТЗ є відповідач.

Водночас, суд звертає увагу на те, що, як вже зазначено вище, тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_1 як водій ТЗ перебував з відповідачем у трудових (службових) чи договірних відносинах, обумовлених наявністю укладеного між ними правочину.

При цьому, позивач не скористався процесуальними правами, наданими йому ГПК України, щодо витребування відповідних доказів, зокрема, від відповідача щодо штатного розпису, ані від податкових органів щодо наявності відповідної звітності, обумовленої наявністю трудового договору чи цивільно-правових відносин.

Посилання на те, що перебування відповідача та третьої особи у трудових відносинах підтверджується та встановлено постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 31.01.2017, суд відхиляє, оскільки зазначення у вступній частині рішення суду реквізитів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, працюючого водієм-експедитором компанії «Меламед», проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 », - не є встановленням судом будь-якого факту.

Більше того, зазначення про те, що особа працює у компанії «Меламед» (без зазначення будь-яких реквізитів такої компанії, зокрема, коду ЄДРПОУ, адреси тощо), не може безсумнівно сприйматись як посилання на те, що особа працює у Фізичної особи-підприємця Меламеда Олександра Геннадійовича.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області у справі №504/1722/18 зазначено, що суд позбавлений можливості встановити факт прийняття відповідача на роботу до компанії «Меламед» за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, встановити факт роз`яснення відповідачу його прав і обов`язків та проінформування під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

У зазначеному рішенні також вказано, що позивач не подав доказів, що за трудовим договором відповідач ( ОСОБА_1 ) мав виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства (ФОП тощо), де він працює.

Таким чином, у зазначеному рішенні судом також не було встановлено обставин перебування водія і ФОП Меламеда О.Г. у трудових відносинах.

Так, сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування, встановлених процесуальним законом.

Висновки суду не можуть ґрунтуватися на недоведених припущеннях позивача.

Для деліктних відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, проте усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем, який наполягає на наявності підстав для задоволення такого позову.

Аналогічні правові висновки зробила Велика палата ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (п.81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду від 2.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18 (п.41). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. п.43 постанови КГС від 23.10.2019 у справі №917/1307/18)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Таким чином, враховуючи те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення шкоди відповідача як роботодавця ОСОБА_1 , який під час скоєння ДТП виконував свої трудові (службові) обов`язки у якості працівника відповідача, в порядку ст. 1172 ЦК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із його недоведеністю та необгрунтованістю.

Керуючись зазначеним вище, відповідно до ст.ст. 22, 1166, 1172, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 1, 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (вулиця Саксаганського, будинок 70-А, місто Київ, 01032, ) до Фізичної особи-підприємця Меламеда Олександра Геннадійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_2 ) про стягнення 9277,85 грн., - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення складені в судовому засіданні 14.12.2020р. Повний текст рішення складений та підписаний 24 грудня 2020 р.

Суддя Р.В. Волков