ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020р. Справа № 904/4730/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Октан Груп», м. Кривий Ріг

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест», м. Кривий Ріг

Про: стягнення 3 121 698, 69 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Секретар судового засідання Броян А.Р.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Кохан В.М. (адвокат);

Від відповідача: Макаренко О.А. (адвокат)

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «Октан Груп» (позивач) з урахуванням заяви про уточнення (зменшення) розміру позовних вимог звернувся до суду з позовом до ТОВ «Компанія Транс-Інвест» (відповідач) про стягнення 3 221 698, 69 грн. (в т.ч.: 2 549 966, 01 грн. - основна заборгованість; 383 247, 44 грн. - пеня; 106 781, 14 грн. - інфляційні втрати; 81 704, 10 грн. - 3% річних) заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати поставленого позивачем товару за договором поставки нафтопродуктів №03.01-20 від 03.01.20р. (укладеним між сторонами). Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача 25 371, 20 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.20р. було відкрито провадження у справі № 904/4730/20 за правилами загального позовного провадження.

ТОВ «Компанія Транс-Інвест» (відповідач) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористався, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням , направленим на адресу відповідача ( зазначену у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 30.09.20 р. , т.3, а.с.3-7) та повернутим органами зв`язку з посиланням «адресат відсутній за вказаною адресою», «адресат не зареєстрований» ( т.2, а.с.243-245, т.3., а.с 94-97, а.с.129-132); та клопотаннями відповідача про відкладення слухання справи.

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За загальними вимогами п. 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 № 270 (далі Правила), поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставки до дому (п. 92. Правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка» в об`єкті поштового зв`язку не передбачено (п. 102 Правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення (п. 116 Правил).

Здійснення зберігання рекомендованих листів із позначкою «Судова повістка», які не вручені під час доставки до дому із причин відсутності адресата, Правилами не передбачено, а отже, повернення такого повідомлення із зазначенням причини невручення «закінчення встановленого строку зберігання», суперечить вимогам Правил, та фактично відповідає причині повернення «у зв`язку з відсутністю адресата».

Аналізуючи зазначені вище положення Правил надання послуг поштового зв`язку, слід дійти висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки про закінчення строку зберігання поштового відправлення, є підтвердженням відсутності особи адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у раз неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд враховує висновок Верховного суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17: у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) від 07.07.1989).

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку щодо належного повідомлення відповідача про наявність в провадженні суду цієї справи та необхідність надання відзиву на позовну заяву у встановлені ГПК України строки. Окрім того, слід зазначити, що 16.10.20 р. ТОВ «Компанія Транс-Інвест» (відповідач) подав зустрічну позовну заяву до ТОВ «Октан Груп» про «Про порційне зменшення ціни товару та стягнення збитків», в якій просив суд пропорційно зменшити ціну поставленого позивачем товару на 1 642 483,00 грн. та стягнути з ТОВ «Октан Груп» на користь ТОВ «Компанія Транс-Інвест» 1 100 000,00 грн. збитків ( т.3, а.с.149-151). Разом із цією позовною заявою ТОВ «Компанія Транс-Інвест» (відповідач) подано також заяву про забезпечення доказів від 13.11.20 р. , в якій заявник клопоче про виклик до судового засідання з розгляду зустрічного позову ТОВ «Компанія Транс-Інвест» до ТОВ «Октан Груп» директора позивача за первинним позовом для допита його в якості свідка ( т.3, а.с.148) .

Ухвалою суду від 18.11.20р. вищезазначену зустрічну позовну заяву та заяву про забезпечення доказів було повернуто ТОВ «Компанія Транс-Інвест» без розгляду .

19.11.20р. канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання (т.3., а.с.224-226), в якому той просив відмовити позивачу в задоволенні його клопотання про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката від 16.10.20р.; а у разі відсутності підстав для відмови у задоволенні вищезазначеного клопотання позивача - зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які були понесені ТОВ «Октан Груп». В той же день відповідачем було подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до часу перегляду ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.20р. у справі №904/4730/20 Центральним апеляційним господарським судом. Клопотання обґрунтоване посиланням на подачу відповідачем 18.11.20р. апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення зустрічної позовної заяви від 18.11.20р. На думку відповідача ця обставина є підставою для зупинення провадження у справі.

Під час судових дебатів 19.11.20р. представник відповідача зазначив, що позивачем було поставлено відповідачу товар неналежної якості, але жодних доказів на підтвердження цієї обставини не надав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

03.01.20р. між ТОВ «Октан Груп» (постачальник) та ТОВ «Компанія Транс-Інвест» (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №03.01-20, відповідно до умов якого позивач у період з 03.01.20р. по 25.05.20р. здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 13 537 105, 54 грн. (що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними відповідачем без зауважень, т.1. а.с.91-230 та товарно-транспортними накладними, т.1., а.с.231-250, т.2., а.с.1-120); а відповідач зобов`язався здійснити оплату за товар в строк до 30 календарних днів, з моменту отримання такого товару, якщо інше не погоджено сторонами у письмовій формі (п.2.2. договору).

В п.5.2. договору сторони погодили, що у випадку порушення покупцем умов оплати, що передбачені п.2.2. цього договору, покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період заборгованості від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати товару, якщо попередньо сторони не дійшли згоди про збільшення строку оплати (т.1., а.с.84-87).

Однак відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань поставлений на його адресу товар у встановлений договором строк у повному обсязі не оплатив (сплачено лише 9 137 139, 53 грн. та після відкриття провадження у справі було сплачено 1 850 000, 00 грн.); у зв`язку з чим (згідно наданого позивачем розрахунку) за відповідачем станом на 19.11.20р. рахується заборгованість в розмірі 2 549 966, 01 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечував проти наявності у нього заборгованості перед позивачем в розмірі 5 578 407, 01 грн., без зауважень підписав відповідний акт звірки розрахунків станом на 10.06.20р. (т.1., а.с. 89-90).

Окрім того - позивач відповідно до пунктів 5.2. договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу: 383 247, 44 грн. - пені; 106 781, 14 грн. - інфляційних втрат та 81 704, 10 грн. - 3% річних (т.1, а.с. 72-77). Таким чином, загальна сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 3 121 698, 69 грн.

Відповідно до положень ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.525 ЦК України) Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст.610 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України ). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму ( ст.655 ЦК України ).

Згідно ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та приписи чинного законодавства України , суд дійшов до висновків про те , що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідачем жодних доказів, на спростування обставин, викладених у позовній заяві не надано. Твердження представника відповідача під час судових дебатів 19.11.20р., що позивачем було поставлено відповідачу товар неналежної якості, суд оцінює критично (оскільки відповідачем в обґрунтування своїх тверджень, не було надано жодного доказу). Також, суд не вбачає достатньо правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до часу апеляційного перегляду ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.20р. у справі №904/4730/20 Центральним апеляційним господарським судом ( оскільки станом на день винесення рішення у справі у суду були відсутні відомості про наявність в господарському суді Дніпропетровської області апеляційної скарги відповідача на ухвалу суду від 18.11.20р. - тобто її не було подано до суду).

Окрім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в розмірі 25 371,20 грн. на послуги адвоката , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути не співрозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Позивачем за первісним позовом в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надано договір №003-пд про надання правової допомоги від 03.08.20р., ордер на ім`я адвоката Кохан В.М., акт прийняття наданих послуг №01 від 30.09.20р. на суму 25 371, 20 грн. (т.3, а.с.103-108).

Враховуючи вищезазначене, складність справи, задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу; а тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі в розмірі 25 371, 20 грн. Одночасно з цих же підстав суд не вбачає достатньо правових підстав для задоволення клопотання відповідача про відмову в задоволенні або зменшенні цих витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 74, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» (50055, м. Кривий Ріг, вул. Нікопольське шосе, буд. 165; ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Октан Груп» (50055, м. Кривий Ріг, вул. Вантажна, буд. 10; ): 2 549 966, 01 грн. заборгованості за договором ; 383 247, 44 грн. - пені; 106 781, 14 грн. - інфляційних втрат ; 81 704, 10 грн. - 3% річних; 72 012, 66 грн. витрат на сплату судового збору та 25 371, 20 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 27.11.2020р.

Суддя О.Ю.Васильєв