ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2020 р. Справа№ 910/5379/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Владимиренко С.В.

Зубець Л.П.

при секретарі Гуцал О.В.

від позивача: Остапенко В.М. (Довіреність №14-201 від 17.05.2019 року)

від відповідача: Мотлях О.О. (Довіреність №1-25/8 від 10.12.2020 року)

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020р.

у справі № 910/5379/20 (суддя Демидова В.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 607 805,97 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз", в якому просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" борг у загальній сумі 607805,97 грн, у тому числі: основний борг у сумі 544734,16 грн, пеня у сумі 48910,83 грн, 3% річних у сумі 10955,46 грн, інфляційні нарахування у сумі 3205,52 грн; стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" судові витрати, а саме 9117,09 грн сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором № -ТЕ постачання природного газу від 25.10.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 року у справі № 910/5379/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" борг у загальній сумі 607 805 грн 97 коп (шістсот сім тисяч вісімсот п`ять) грн 97 (дев`яносто сім) коп., який складається з: основний борг у розмірі 544 734 грн 16 коп, пеня у розмірі 48 910 грн 83 коп, 3% річних у розмірі 10 955 грн 46 коп та інфляційні нарахування у розмірі 3205 грн 52 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 року у справі № 910/5379/20 та прийняти нове рішення у даній справі, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю. Також, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 апеляційну скаргу, Акціонерного товариства "Укртрансгаз" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Мартюк А.І., судді Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2020 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 року у справі № 910/5379/20 та поновлено Акціонерному товариству "Укртрансгаз" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 року у справі № 910/5379/20, розгляд справи призначено на 23.09.2020 року. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 року у справі № 910/5379/20.

Розпорядження №09.1-08/3257/20 Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 р., у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5379/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 р апеляційну скаргу у справі №910/5379/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Владимиренко С.В., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 року прийнято справу №910/5379/20 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Владимиренко С.В., Зубець Л.П. Розгляд справи №910/5379/20 призначено на 05.10.2020 року.

05.10.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку розгляду скарги та відкладення судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 року оголошено перерву у судовому засіданні до 18.11.2020 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 виправлено допущену описку у пункті першому резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 у справі №910/5379/20 року, а саме замість дати та часу до якої оголошується перерва "18.11.2020 о 14 год. 00 хв." вважати вірною дату та час, до яких оголошується перерва - 16.11.2020 о 12 год. 00 хв.".

16.11.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні.

16.11.2020р. представники сторін подали спільне клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги, в якому просять продовжити строк розгляду апеляційної скарги у справі №910/5379/20, судове засідання призначене на 16.11.20 здійснювати без участі сторін, а розгляд справи відкласти на іншу дату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз", розгляд апеляційної скарги відкладено на 09.12.2020 року

08.12.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі № 910/5379/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 22.12.2020 р.

22.12.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло доповнення до клопотання про закриття провадження у справі № 910/5379/20.

Представник апелянта в судовому засіданні просив суд закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Розглянувши заяву про закриття провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку про відмову в її задоволенні, входячи з наступного.

В обґрунтування даного клопотання відповідач зазначає, що між сторонами укладено додаткову угоду № 3 від 17.11.2020 до Договору про закупівлю природного газу № -ТЕ від 25.10.2018, якою сторони змінили строки оплати залишку заборгованості та вказані строки оплати на даний час не настали, підстави для стягнення суми залишку заборгованості за Договором відсутні як і відсутні підстави для нарахування та стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору, а відтак і відсутній предмет спору.

Відповідно до ст. 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:

1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;

2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

2. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Відповідно до ст. 274 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Оскільки з вищевикладені підстави для закриття провадження у справі в суді апеляційної інстанції відсутні, додаткова угода укладена після прийняття рішення у справі, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про закриття апеляційного провадження .

Врегулювання питань з зв`язку з укладенням додаткової угоди можливо між сторонам на стадії виконавчого провадження.

Представник відповідача у поясненнях наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 року у справі №910/5379/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши доказ; проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справ; правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 25.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (споживач) укладено договір № -ТЕ постачання природного газу, за умовам якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

29.10.2018 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору постачання природного газу від 25.10.2018 № -ТЕ, 05.11.2018 - додаткову угоду № 2 до договору постачання природного газу від 25.10.2018 № -ТЕ.

19.12.2018 між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору постачання природного газу від 25.10.2018 № -ТЕ, за умовами якого розділи 1-12 викладено у погодженій сторонами редакції.

29.03.2019 між сторонами укладено додаткову угоду № 4 до договору постачання природного газу від 25.10.2018 № -ТЕ, згідно якої по тексту договору замінену найменування постачальника, а саме Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

За умовами п. 1.2. розділу 1 договору у редакції додаткової угоди № 3 (далі - договір) природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 розділу 11).

Відповідно до п. 2.1. розділу 2 договору постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 401,540 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2018 року - 4,540 тис. куб. метрів, листопад 2018 року - 65,000 тис. куб. метрів; грудень 2018 року - 70,000 тис. куб. метрів; січень 2019 року - 90,000 тис. куб. метрів; лютий 2019 року - 80,000 тис. куб. метрів; березень 2019 року - 78,000 тис. куб. метрів, квітень 2019 року - 14,000 тис. куб. метрів.

Згідно із п. 3.1. розділу 3 договору постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі: природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газовидобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого природного газу - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно із п.п. 4.2., 4.3. розділу 4 договору ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання цього договору становить 6235,51 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 7482,61 грн. Загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу.

Відповідно до п. 3.8. розділу 3 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2. цього договору. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу.

31.10.2018 позивачем та відповідачем складено і підписано акт приймання-передачі природного газу, за яким позивачем передано у жовтні 2018 року, а відповідачем прийнято природний газ власного видобутку за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, природний газ обсягом 4,540 тис. куб. м. загальною вартістю 26924,02 грн з ПДВ.

В подальшому сторонами складено і підписано акти приймання-передачі природного газу: 30.11.2018 - про передачу у листопаді 2018 року природного газу обсягом 66,209 тис. куб. м. загальною вартістю 495416,26 грн з ПДВ, 31.12.2018 - про передачу у грудні 2018 року природного газу обсягом 82,781 тис. куб. м. загальною вартістю 619418,10 грн з ПДВ, 31.01.2019 - про передачу у січні 2019 року природного газу обсягом 70,912 тис. куб. м. загальною вартістю 530606,99 грн з ПДВ, 28.02.2019 - про передачу у лютому 2019 року природного газу обсягом 58,470 тис. куб. м. загальною вартістю 437508,32 грн з ПДВ, 31.03.2019 - про передачу у березні 2019 року природного газу обсягом 61,947 тис. куб. м. загальною вартістю 463525,37 грн з ПДВ, 30.04.2019 - про передачу у квітні 2019 року природного газу обсягом 10,853 тис. куб. м. загальною вартістю 81208,79 грн з ПДВ.

За умовами п. 5.1. розділу 5 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно із п.п. 6 п. 6.2. розділу 6 договору споживач зобов`язаний прийняти газ в кількості, зазначеній в п. 2.1. даного договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, на виконання умов укладеного договору та складених актів приймання-передачі, відповідачем сплачено: 22.11.2018 - 26924,02 грн, 23.01.2019 - 495416,26 грн, 30.01.2019 - 619418,10 грн, 28.02.2019 - 530606,99 грн, 29.03.2019 - 437508,32 грн.

Відповідно до п.п. 7.1., 7.2. розділу 7 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначені Законом України "Про ринок природного газу" (далі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між сторонами договору № -ТЕ постачання природного газу, за умовами якого, з урахуванням додаткових угод, погоджено поставку позивачем як постачальником природного газу та оплату вартості останнього з боку відповідача як споживача.

Судом встановлено та підтверджено актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, 30.11.20148, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019, 30.04.2019 позивачем здійснено на користь відповідача, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 2654607,85 грн. Вказані акти підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень та застережень.

В подальшому відповідачем здійснено на користь позивача сплату вартості поставленого природного газу у загальному розмірі 2109873,69 грн, про що свідчать виписки по банківському рахунку позивача. При цьому підтверджуючих доказів оплати за актами приймання-передачі від 31.03.2019, 30.04.2019 матеріали справи не містять, доказів проведення оплат за даними актами стороною відповідача не надано. Відповідачем не спростовано як факту поставки позивачем на користь відповідача природного газу на загальну вартість 2654607,85 грн, так і факту не проведення повної сплати вартості поставленого природного газу та наявності заборгованості у розмірі 544734,16 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правомірного про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за укладеним договором у розмірі 544734,16 грн.

Щодо тверджень відповідача у поданому відзиві в частині порушення позивачем договірних зобов`язань по транзиту природного газу, відсутність вини відповідача, то суд вважає за необхідне зазначити.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи свободу договору сторони визначаючи умови поставки, ціну товару та порядок розрахунків мали своїм зобов`язанням поставити відповідний товар з боку позивача та прийняти, сплативши відповідну ціну товару з боку відповідача. Наявність та/або відсутність інших зобов`язальних правовідносин не може слугувати єдиною підставою для невиконання зобов`язань однією із сторін правочину.

Також позивачем нараховано до сплати відповідачу пеню у розмірі 48910,83 грн, 3% річних у розмірі 10955,46 грн та інфляційні нарахування у розмірі 3205,52 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 552 Цивільного кодексу України визначено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань відповідає фактичним обставинам справи, а тому вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 48910,83 грн, 3% річних у розмірі 10955,46 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 3205,52 грн є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача, заявленого відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву, про зменшення розміру пені до 1 грн, то суд зазначає.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зазначена стаття кореспондується зі ст. 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 922/3613/18, від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (неповну оплату вартості поставленого природного газу), часовий проміжок прострочення оплати вартості поставленого природного газу, розмір заявленої до стягнення суми пені, судом не вбачається підстав для зменшення розміру пені, яку позивач просить стягнути з відповідача. Твердження про скрутність матеріального становища відповідача, наявність або відсутність збитків з боку постачальника (позивача) у розрізі даного спору не можуть слугувати підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, право на стягнення яких закріплено за кредитором на законодавчому рівні. Крім того, нарахована сума пені не перевищує суму заборгованості відповідача за основним зобов`язанням, а її розмір не призведе до виникнення несправедливо непомірного тягаря боржника та не стане джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.

Водночас вимога пункту 1 статті 6 названої Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на як. вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обставини викладені Товариством з обмеженою відповідальністю "Газспецбуд" в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 22.06.2020 р. у справі № 910/159/20 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, та з додержанням норм матеріального й процесуального права, у зв`язку із чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газспецбуд" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газспецбуд".

Керуючись ст.ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 18.06.2020р. у справі № 910/5379/20 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Укртрансгаз".

3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від від 18.06.2020р. у справі № 910/5379/20.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.12.2020р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.В. Владимиренко

Л.П. Зубець