Справа № 909/735/20
УХВАЛА
28.12.2020 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі:
суддя Рочняк О.В.
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "АГРОС-ВІСТА"
до відповідача: Приватного підприємства "Гарант"
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Скуповського Руслана Богдановича
про стягнення солідарно заборгованості в сумі 5 104 512 грн 90 коп.
за зустрічним позовом : Приватного підприємства "Гарант"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "АГРОС-ВІСТА"
про визнання недійсною угоди від 02.07.2020 про розірвання договору поставки №1 від 05.05.2019
без повідомлення (виклику) сторін
ВСТАНОВИВ: в провадженні Господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "АГРОС-ВІСТА" до Приватного підприємства "Гарант" та фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості в сумі 5 104 512 грн 90 коп.; за зустрічним позовом Приватного підприємства "Гарант" до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "АГРОС-ВІСТА" про визнання недійсною угоди від 02.07.2020 про розірвання договору поставки №1 від 05.05.2019.
23.12.2020 від позивача за первісним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "АГРОС-ВІСТА" надійшла заява про забезпечення позову:
- стосовно ПП "Гарант": накласти арешт на грошові кошти, що належать Приватному підприємству "Гарант" або підлягають передачі або сплаті Приватному підриємству "Гарант" і знаходяться у Приватного підприємства "Гарант" чи в інших осіб;
Заява мотивована тим, що інформаційними довідками приватного нотаріуса Львіського міського нотаріального округу №237593714 та №237592714 від 17.12.2020 підтверджуються факти відчуження відповідачами за первісним позовом нерухомості на користь третіх осіб, а тому, у випадку задоволення позову судом, виконати таке рішення суду стане неможливим через відсутність будь-якого майна і грошових коштів у відповідачів.
Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі, але не виключно задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Частиною 1 статті 137 ГПК України визначені заходи забезпечення позову.
Суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність та обґрунтованість позовних вимог. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При цьому за змістом наведеної норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.
Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 21.08.2020 у справі №904/2357/20.
Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом первісного позову є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "АГРОС-ВІСТА" до Приватного підприємства "Гарант" та Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості в сумі 5 104 512 грн 90 коп.; з них сума основного боргу - 4 075 036 грн, штраф - 1 018 759 грн, пеня - 10 717 грн 90 коп. При цьому, основну заборгованість у розмірі 4 075 036 грн становить передоплата позивача за договором поставки №1 від 05.05.2019, яка перераховані відповідачу протягом травня -вересня 2019 року.
Виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог первісного позову безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.
Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
При цьому суд зазначає, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору поставки №1 від 05.05.2019 перераховано відповідачу 6 318 000 грн з посиланням на відповідні платіжні доручення; відповідач поставив товар на суму 2 242 964 грн, що підтверджується актом приймання - передачі від 02.07.2020, у якому також зафіксовано, що залишок коштів, сплачених покупцем (позивачем) та отриманих постачальником (відповідачем) становить 4075036 грн; 02.07.2020 між сторонами підписано угоду про розірвання договору поставки №1 від 05.05.2019, яка передбачає, що у випадку невиконання постачальником (ПП "Гарант") обов"язку щодо повернення позивачу коштів у розмірі 4075036 грн, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 25 відсотків від неповернутої вчасно суми та пеню (п.4); також 02.07.2020 між СГП "Агрос -Віста", ПП "Гарант" та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір поруки за угодою від 02.07.2020 про розірвання договору поставки №1 від 05.05.2019.
Визнання недійсною угоди від 02.07.2020 про розірвання договору поставки №1 від 05.05.2019 є предметом зустрічного позову.
Відтак, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини у справі в їх сукупності свідчать про імовірність утруднення виконання рішення у разі невжиття таких заходів чи унеможливлення ефективному захисту прав позивача за первісним позовом за захистом яких він звернувся до суду, оскільки грошові кошти відповідача, на момент виконання рішення суду в разі задоволення позову, можуть зникнути, зменшитися за кількістю, а тому обґрунтовані припущення позивача є достатньою підставою для забезпечення позову.
Таким чином, враховуючи, що матеріали справи містять докази перерахування позивачем коштів відповідачу - ПП "Гарант" у розмірі 4 075 036 грн, повернення яких є предметом спору, накладення арешту на кошти у межах цієї суми забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі №904/2357/20.
Разом з тим, суд враховує те, що позивачем за первісним позовом нараховано відповідачу штраф у розмірі 1 018 759 грн та пеню - 10 717 грн 90 коп за невиконання умов угоди від 02.07.2020 про розірвання договору поставки №1 від 05.05.2019, визнання якої недійсною є предметом зустрічного позову, а відповідач ОСОБА_1 є поручителем за спірною угодою, тому підстав для забезпечення позову щодо суми штрафу та пені а також щодо майна ОСОБА_1 суд не вбачає.
З огляду на викладене, заяву ТОВ сільськогосподарського підприємства "АГРОС-ВІСТА" про забезпечення позову належить задовольнити частково - накласти арешт на грошові кошти, що належать Приватному підприємству "Гарант" або підлягають передачі або сплаті Приватному підриємству "Гарант" і знаходяться у Приватного підприємства "Гарант" чи в інших осіб в межах суми 4 075 036 грн. В решті вимог заяви відмовити.
Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
В решті вимог заяви відмовити.
Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".
Строк пред`явлення даної постанови до виконання складає три роки, починаючи з наступного дня після набрання даною постановою законної сили.
В силу ст. 124 Конституції України та ГПК України дана постанова є обов`язковою для виконання всіма органами, організаціями та посадовими особами на всій території України.
Стягувачем за ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "АГРОС-ВІСТА"
Боржником за ухвалою є Приватне підприємство "Гарант"
Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею 28.12.2020.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, визначений ст.256 ГПК України.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Олександра Вікторівна Рочняк