Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" грудня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/979/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Оліфер С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Приватного підприємства "Деметра" (35162, Рівненська область, Млинівський район, с. Бокійма, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юлія Трейд" (35500, Рівненська область, Радивилівський район, м. Радивилів, вул. Кременецька, буд. 52, ) про стягнення в сумі 473 249, 75 грн

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2020 року Приватне підприємство "Деметра" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юлія Трейд" про стягнення в сумі 473 249, 75 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №03/05/19/1 від 03.05.2019 року, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 473 249, 75 грн.

Ухвалою суду від 19.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено засідання на 18 листопада 2020 року.

Ухвалою суду від 18.11.2020 року відкладено розгляд справи з підстав зазначених в останній на 16.12.2020 року. В судовому засіданні 16.12.2020 року оголошено перерву до 22.12.2020 року.

Від позивача 22.12.2020 року надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юлія Трейд" на користь Приватного підприємства "Деметра" 83 752,79 грн - пені, 27 496,96 грн - 3% річних, 7 098,75 грн судового збору та 19 000,00 грн оплати правової допомоги.

Заява про зменшення розміру позовних вимог обґрунтована сплатою відповідачем після відкриття провадження у справі суми основного боргу у розмірі 365 000 грн.

Від відповідача 22.12.2020 року надійшла заява про застосування правових наслідків спливу позовної давності. В судовому засіданні 22.12.2020 року оголошено перерву до 29.12.2020 року.

У судове засідання 29.12.2020 року представник позивача та відповідача не з`явилися.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Натомість від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Волдночас, просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юлія Трейд" на користь Приватного підприємства "Деметра" 83 752,79 грн - пені, 27 496,96 грн - 3% річних, 7 098,75 грн судового збору та 19 000,00 грн оплати правової допомоги.

Від відповідача надійшли докази погашення основної суми боргу. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч. ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд розглядає справу за відсутності такого учасника, відповідно до чинного законодавства за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 29.12.2020 року, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників позивача та відповідача.

У судовому засіданні 29.12.2020 року судом прийнято рішення у даній справі.

Дослідивши подані документи і матеріали справи в сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 03.05.2019 року між Приватним підприємством "ДЕМЕТРА" (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮЛІЯ ТРЕИД" (надалі - Відповідач) був укладений Договір поставки № 03/05/19/1 від 03.05.2019 року (надалі - Договір поставки).

Згідно п. 1.1 Договору поставки Позивач зобов`язаний поставити Відповідачу зернові та олійні культури (надалі - Товар), а Відповідач зобов`язаний прийняти і сплатити вартість Товару у строки і на умовах, що передбачені Договором.

Згідно п. 3.2 Договору поставки вартість кожної партії Товару визначається у видатковій накладній по факту кожної поставки.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки дата поставки та перехід права власності відбувається в момент передачі Товару, що оформлюється видатковою накладною та іншими супроводжуючими документами.

В період з 03 травня 2019 року по 03 червня 2019 року Позивач здійснив поставку Товару (кукурудза, 3 клас, врожаю 2018 року) на загальну суму 6 423 626,06 гри., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 46-63).

Як зазначено Позивачем, жодних претензій щодо якості поставленого Товару і щодо оформлення видаткових накладних Відповідачем не заявлялось. Товар прийнятий Відповідачем в повному обсязі.

При цьому, Відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар у розмірі 6 058 626,06 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 100-127).

Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений Товар складає 365 000 грн.

На момент звернення позивача до суду із даним позовом, доказів погашення заборгованості в розмірі 365 000,00 грн відповідачем не подано.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою поставленого товару, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З аналізу наявних в матеріалах справи доказів слідує, що між сторонами укладено договір поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Статтею 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За умовами статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з статтею 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки у накладних не зазначено граничний термін розрахунків, відтак строк виконання зобов`язання встановлений статтею 530 ЦК України, тобто протягом п`яти днів з моменту отримання товару. Отже строк виконання зобов`язання відповідачем в даному випадку настав по останній накладній 12.08.2020 року. При цьому, суд звертає увагу на той факт, що кожна видаткова накладна має два моменти оплати: 80 % в день поставки, 20 % - протягом двох банківських днів з дня реєстрації податкової накладної.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт здійснення господарської операції між сторонами.

Враховуючи вищевикладене та встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати вартості поставленого товару, вимоги позивача в частині стягнення його вартості є обґрунтованими і доведеними, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 365 000,00 грн.

Разом з тим, як зазначено судом вище по тексту 22.12.2020 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій зазначено, що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юлія Трейд" сплатило суму основного боргу 365 000,00 грн. що підтверджується платіжними дорученнями залученими до матеріалів справи як позивачем так і відповідачем.

Таким чином, станом на 29.12.2020 року відсутній предмет спору у частині стягнення основної суми заборгованості.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи наведене та зважаючи на відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення 365 000 грн. 00 коп. основного боргу провадження у справі №918/979/20 у цій частині підлягає закриттю.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що за приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За таких обставин, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися з відповідним клопотанням про повернення судового збору.

Щодо стягнення 3% річних та пені, то суд зазначає наступне.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України (ч. 2 ст. 343 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно пункту 6,4 Договору поставки в разі порушення строків оплати Відповідач зобов`язаний виплатити Позивачу пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару за кожен день затримання платежу.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вище зазначеного Позивачем нараховано 24 496,96 грн 3 % річних та 83 752,79 грн пені. При цьому, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та 3% річних, суд вважає що останній не перевищує обрахованого судом розміру.

Однак відповідач заявив про застосування позовної давності, щодо стягнення пені. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом до суду 12.10.2020 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Однак, це є загальним правилом цивільного права.

Водночас, період нарахування згідно з приписами ч.6 ст. 232 ГК України, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначено у п. 6,4 Договору поставки в разі порушення строків оплати Відповідач зобов`язаний виплатити Позивачу пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Отже згідно з договірною умовою п.6.4 позивач вправі нараховувати пеню не протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, а за весь час прострочення тобто, за загальним правилом.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, з урахуванням позовної давності, встановленої для стягнення пені в один рік, позивачем пропущено позовну давність за період з 25.05.2019 року по 12.10.2019 року включно, що становить 140 днів прострочення, на суму 67 904,94 грн, тому суд відмовляє у цій частині пені у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Таким чином, обґрунтованою до стягнення є пеня в розмірі 15847,85 грн (83 752,79 грн - 67 904,94 грн = 15847,85 грн).

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, враховуючи усе наведене у сукупності з урахуванням поданих заяв про зменшення розміру позовних вимог, позов задовольняється частково, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15 847,85 грн - пені, 24 496,96 грн - 3% річних. В частині стягнення 365 000 грн. 00 коп. основного боргу провадження у справі належить закрити, в решті позовних вимог відмовити.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 000 грн.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, позивачем долучено до матеріалів справи копію ордеру на надання правничої (правової допомоги) №1012914 від 17.11.2020 року виданий адвокатом Драганом В.П., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 734.

При цьому, позивачем також залучено до матеріалів справи звіт про надання послуги за договором про надання правової допомоги від 14.09.2020 року адвокатським об`єднанням "Прокопенко та партнери" та довідка видана адвокатом Драганом В.П. про оплату правничої допомоги адвоката із залученою до неї квитанцією до прибуткового касового ордеру № 151 від 21.12.2020 року на 4000 грн.

Господарський суд зазначає, що договору про надання правової допомоги адвокатським об`єднанням "Прокопенко та партнери" від 14.09.2020 року, доказів оплати наданих послуг відповідно до цього договору позивач суду не надав. Також позивач і не надав договору про надання правової допомоги № 461 від 17.11.2020 року адвокатом Драганом Володимиром Петровичем.

Згідно із ч. 4, 5, 6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у своїй постанові від 14.05.2019 року по справі 922/576/18 зазначив наступне: « 4.3. Окрім того, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006р. № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р., пункті 268 рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014р., заява N 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

4.4. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.».

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не подано договорів про надання правової допомоги, доказів сплати адвокатському бюро винагороди, заявлені ним витрати на професійну правничу допомогу є не підтвердженими та не доведеними, а отже вимоги про відшкодування цих витрат задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 605,16 грн (108249,75% 473249,75*7098,75 = 1623,74 (5475,01 грн - підлягає поверненню позивачу за заявою); 67904,94%108249,75*1623,74 = 605,16).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 123, 129, 231, 233, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Закрити провадження у справі в частині стягнення 365 000,00 грн. основної заборгованості.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юлія Трейд" (35500, Рівненська область, Радивилівський район, м. Радивилів, вул. Кременецька, буд. 52, ) на користь Приватного підприємства "Деметра" (35162, Рівненська область, Млинівський район, с. Бокійма, ) 15 847,85 грн - пені, 27 496,96 грн - 3% річних та 605,16 грн судового збору.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 30.12.2020 року.

Суддя Церковна Н.Ф.