ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р. Справа№ 910/1544/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Агрикової О.В.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Єгорова Анатолія Володимировича

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020

у справі №910/1544/20 (суддя Балац С.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Зузи Андрія Васильовича

до фізичної особи-підприємця Єгорова Анатолія Володимировича

про стягнення 43.094,36 грн,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року фізична особа-підприємець Зуза Андрій Васильович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Єгорова Анатолія Володимировича (далі - відповідач) та просив стягнути 43 094,36 грн., у тому числі: 40 000,00 грн основного боргу у вигляді вартості втраченого майна та 3 094,36 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору суборенди №594725 від 14.06.2019 передав відповідачу у строкове оплатне користування майно (кавовий апарат), однак вказане майно відповідачем було втрачено, тому за умовами договору він зобов`язаний сплатити його вартість та пеню за прострочення оплати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Єгорова Анатолія Володимировича на користь фізичної особи-підприємця Зузи Андрія Васильовича основний борг у вигляді вартості втраченого майна в сумі 40 000,00 грн., пеню в сумі 3094,36грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102, 00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, фізична особа-підприємець Єгоров Анатолій Володимирович подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Також просить стягнути витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач не отримував копію позову і ухвали про відкриття провадження, тому не мав можливості подати відзив і докази; обладнання, яке передавалось в суборенду, було не втрачено, а викрадено, що підтверджується записом камери спостереження та талоном-повідомленням, і у відповідача відсутній обов`язок відшкодовувати вартість обладнання у випадку його викрадення, але позивач має право подати заяву про визнання потерпілим в рамках відкритої кримінальної справи; відсутня наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для стягнення збитків; судом не з`ясовано наявності у позивача права на укладання договору суборенди; позивач знав, що майно було викрадено, а не втрачено, про що його повідомив відповідач 08.10.2020 в день крадіжки, і саме в цей день був підписаний договір суборенди і визначена вартість обладнання.

Також до апеляційної скарги додані докази, які не надавались суду першої інстанції (флеш-накопичувач з відеозаписом з камери спостереження) та копія талону-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, які, за доводами відповідача, раніше не були подані, оскільки про судовий спір відповідачу не було відомо, участі у розгляді справи він не брав, а про оскаржуване рішення дізнався випадково.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду за адресою державної реєстрації (місцем проживання), проте, ухвала повернута поштою з довідкою "За закінченням терміну зберігання".

Однак, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на зазначені приписи ГПК України, апеляційний господарський суд визнає даний випадок винятковим, тому вказані докази приймаються судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10 листопада 2020 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію оскаржуваного рішення, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 01 грудня 2020 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Позивач отримав копію ухвали суду 25.11.2020, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020, у зв`язку із перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Кравчука Г.А., АгриковоїО.В.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 14 червня 2019 року між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як суборендарем, був укладений договір суборенди №594725 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає, а суборендар приймає в строкове оплатне користування автоматичні кавоварки виключно для використання за цільовим призначенням: приготування кави торгових марок JACOBS.

Пунктом 1.2 договору визначено, що специфікація, кількість та вартість обладнання зазначена в товарно-транспортній накладній (додаток № 2), відповідно до якої вартість обладнання становить 40.000,00 грн.

У пункті 1.3 договору встановлено, що обладнання залишається у власності ПрАТ "Якобз Україна". Суборендар не має права без попереднього письмового узгодження з орендодавцем передавати будь-які права або зобов`язання за цим договором третім особам та зобов`язаний оберігати обладнання від будь-яких претензій, арешту за борги та боргових зобов`язань суборендаря.

Згідно пункту 1.4 договору суборендар несе повну матеріальну відповідальність за будь-яке пошкодження або втрату обладнання орендодавця та зобов`язаний відшкодувати орендодавцю будь-які збитки у повному обсязі, пов`язані з таким пошкодженням та/або втратою обладнання.

Розділом 3 договору встановлено обов`язок суборендаря надавати можливість представникам орендодавця та/або ПрАТ "Якобз Україна" здійснювати інвентаризацію обладнання, крім того, суборендар повинен вчасно повідомляти орендодавця про будь-яку несправність обладнання або необхідність його ремонту.

Положеннями пункту 4.1 договору передбачено, що суборендар бере на себе відповідальність за всі пошкодження або втрату обладнання. У випадку пошкодження обладнання, суборендар зобов`язується відшкодувати орендодавцю всі витрати, пов`язані з тим, щоб повернути обладнання в робочий стан. У випадку зникнення/втрати або пошкодження обладнання, суборендар у 14-денний строк після втрати останнього відшкодовує орендодавцю вартість обладнання в сумі, що дорівнює вартості обладнання, зазначеної в додатку №2 та сплачує пеню, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ від цієї суми за кожний день затримки розрахунку.

По акту приймання-передачі обладнання від 14.06.2019, який є додатком №1 до договору, позивач передав, а відповідач прийняв обладнання в суборенду строком на 1 рік.

Відповідно до товарно-транспортної накладної, яка є додатком №2 до договору, в оренду переданий кавовий автомат Gaia Style 1-E2S SB Touch, загальною вартістю 40 000 грн, інвентарний номер 594725, орендна плата - 1 грн в місяць.

У позовній заяві позивач вказує, що за інформацією відповідача 08.10.2019 зазначений кавовий автомат був втрачений, однак в порушення умов договору відповідач у строк до 22.10.2019 не відшкодував позивачу вартість втраченого кавового автомату.

Відповідач у апеляційній скарзі вказує, що 08.10.2019 він повідомив позивачу про те, що кавовий автомат був викрадений, що підтверджується записом з камери спостереження та талоном-повідомленням про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення.

Зі змісту талону-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення вбачається, що 08.10.2019 приблизно о 02 год. 19 хв. невстановлена особа шляхом віджиму вхідних дверей до магазину "Продукти" за адресою: м.Київ, вул. Саксаганського, 4, таємно викрала грошові кошти та кофейний автомат.

01 листопада 2019 року позивач направив відповідачу вимогу №1 про стягнення вартості кавового автомату, у якій просив відповідача сплатити вартість кавового автомату у розмірі 40 000 грн. Вимога отримана відповідачем 15.11.2019, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак залишена без відповіді та реагування.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 40 000,00 грн основної заборгованості у вигляді вартості втраченого майна та 3 094,36 грн пені.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, визнавши їх доведеними та обґрунтованими.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Цивільні права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору суборенди №594725 від 14.06.2019, який за своєю правовою природою є господарським договором суборенди (піднайму).

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015р. № 6-301цс15 та підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 у справі №916/5073/15).

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів підтвердження прав власності на обладнання чи згоди власника на укладання договору суборенди, а також про те, що договір укладений лише 08.10.2019 (після викрадення обладнання), відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки зі змісту договору вбачається, що власником обладнання є ПрАТ "Якобз Україна", договір має дату 14.06.2019, згідно акту приймання-передачі обладнання відповідач отримав також 14.06.2019. При цьому, і договір і акт приймання-передачі підписані відповідачем без будь-яких застережень.

За вказаних обставин апеляційний господарський суд приходить до висновку, що договір укладений належним чином, містить всі істотні умови, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення вартості втраченого майна, а також застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.

Позивач та відповідач є фізичними особами - підприємцями, отже, вони є учасниками господарських відносин, які регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Господарським кодексом України.

Відповідно до положень статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Положеннями частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується факт передачі позивачем відповідачу в оренду у користування майна (кавового автомату), що відповідачем також не заперечується.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 3 ст. 285 ГК України встановлено, що орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Однак, в порушення наведених норм чинного законодавства та умов договору, відповідач не забезпечив належне збереження орендованого майна, внаслідок чого майно було втрачене (викрадене).

Умовами укладеного між сторонами договору (пункту 1.4) передбачено, що відповідач несе повну матеріальну відповідальність за будь-яке пошкодження або втрату обладнання орендодавця та зобов`язаний відшкодувати позивачу будь-які збитки у повному обсязі, пов`язані з таким пошкодженням та/або втратою обладнання.

У той же час, у пункті 4.1 договору сторони домовились, що у випадку зникнення/втрати або пошкодження обладнання, суборендар у 14-денний строк після втрати останнього відшкодовує орендодавцю вартість обладнання в сумі, що дорівнює вартості обладнання, зазначеної в додатку №2 та сплачує пеню, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ від цієї суми за кожний день затримки розрахунку.

Відповідно до ч. 4 статті 285 ГК України орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря.

Частиною 1 ст. 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до сталої судової практики для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Матеріалами справи підтверджується, що факт протиправної поведінки відповідача (незабезпечення збереження майна, переданого йому в суборенду) та наявність збитків (втрата орендованого майна вартістю 40 000 грн), і існує прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками.

Розмір завданих позивачу збитків підтверджується товарно-транспортною накладною, яка є додатком №2 до укладеного між сторонами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Однак, відповідачем не надано жодних доказів того, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо забезпечення належного зберігання орендованого майна, отже відповідачем не доведено відсутності його вини.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем також порушено умови договору в частині виконання зобов`язання відшкодувати вартість обладнання у 14-денний строк після втрати останнього, тобто, у строк до 22.10.2019.

За встановлених обставин справи, враховуючи наведені норми чинного законодавства та умови укладеного між сторонами договору, апеляційний господарський суд погоджується до висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості у вигляді вартості втраченого майна є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 40 000,00 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У пункті 4.1 договору встановлено, що суборендар сплачує пеню, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ від цієї суми за кожний день затримки розрахунку.

Позивачем пеня у сумі 3094,36 грн нарахована за період прострочення з 23.10.2019 (початок прострочення виконання зобов`язання зі сплати вартості обладнання) по 27.01.2019 (дата проведення розрахунку). Перевіривши розрахунок пені, апеляційний господарський суд визнає його арифметично та методологічно вірним, а тому позовна вимога про стягнення пені також є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги, у зв`язку із відмовою у її задоволенні, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Єгорова Анатолія Володимировича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15 вересня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.12.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді О.В. Агрикова

Г.А. Кравчук