ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року Справа № 918/854/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В.

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.11.2020 р. у справі №918/854/20 (суддя Марач В.В., повний текст ухвали складено 13.11.2020 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс"

до 1) Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області

2) Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів:

1) товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрелітагро"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна"

про скасування рішень

за участю представників:

позивача - Кузнєцової Л.О.,

відповідача 2 - Удовиченко О.Ю.,

відповідача 1 - не з`явився,

третьої особи 1 - Петечел М.В.,

третьої особи 2 - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.11.2020 р. у справі №918/854/20 закрито провадження у справі в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс" щодо скасування рішень Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області №568 від 17 грудня 2019 р. та №720 від 23 червня 2020 року. Повернуто товариству з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс" з Державного бюджету України 4204,00 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №2923 від 21.08.2020 року.

Суд першої інстанції в обґрунтування винесеної ухвали, вказав, що у справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу, який не було реалізовано внаслідок відмови Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області у задоволенні відповідної заяви позивача. Наявність існуючого речового права позивача або інших осіб на цю земельну ділянку судом не встановлено.

Місцевий господарський суд наголошує, що позивач в своєму позові не порушує питання щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку, а заявляє вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке перешкоджає йому в реалізації законодавчо закріпленого права на отримання земельної ділянки в оренду. Приватний інтерес позивача на час звернення до суду з вищевказаними вимогами відсутній, і може виникнути лише після реалізації права на отримання земельної ділянки (підготовки проектної документації, її затвердження та прийняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення).

Таким чином з огляду на відсутність приватного інтересу позивача та те, що за спірними рішеннями Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області ніхто не набув речового права на земельну ділянку кадастровий номер :02:018:2819, господарський суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс" щодо скасування рішень Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області №568 від 17.12.2019 р. та №720 від 23.06.2020 р. підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку із чим провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, ТОВ "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс" звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржувану ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.11.2020 р. у справі №918/854/20 скасувати.

Апелянт, обґрунтовуючи свої вимоги вказує, зокрема, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо не встановлення наявності існуючого речового права позивача або інших осіб на спірну земельну ділянку, оскільки в даних правовідносинах Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області реалізовувала свої повноваження власника земельної ділянки, а тому даний спір підвідомчий господарським судам.

Посилаючись на правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 р. у справі №П/811/1047/16, позивач зазначає, що в даному випадку він не є учасником публічно-правових відносин, оскільки оскаржуване ним рішення стосувались реалізації та набуття третьою особою права оренди на земельну ділянку, а тому на його думку даний спір має приватно-правовий характер. Звертаючись до суду позивач намагається захистити свій приватно-правовий інтерес щодо частини даної земельної ділянки, а саме право отримати частину земельної ділянки в оренду.

Скаржник також звертає увагу суду на те, що в справі №918/854/20 вимоги про визнання недійсними та скасування рішень органу місцевого самоврядування є похідними від вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка підвідомча господарському суду Рівненської області, а отже розгляд вимог про скасування рішень органу місцевого самоврядування також підсудний господарському суду.

Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області та товариство з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" подали до суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.11.2020 р. у справі №918/854/20 залишити без змін.

Інші учасники справи своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст.263 ГПК України не скористались.

Згідно ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання, призначене на 21.12.2020 року, Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області не забезпечила явку свого уповноваженого представника, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи приписи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги належне повідомлення учасників справи про розгляд справи та той факт, що їх явка в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача 1.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області №568 від 17.12.2019 р. надано дозвіл ТОВ "Компанія Укрелітагро" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (під об`єктами нерухомого майна: пожежне депо, баня, вагова будка, робоча насіннево-очисна башня, робоча зерноочисна башня, зерносушилка із зерносушильним агрегатом, будинок лабораторія, зерносклад №4, зерносклад №3, зерносклад №2, зерносклад №1, які знаходяться у власності ТОВ "Компанія Укрелітагро") в оренду строком на 7 (сім) років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01) орієнтовною площею 2 га в смт. Клевань, вул. Козацька, 10 на території Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області. Клеванською селищною радою також визначено, що остаточна площа та конфігурація земельної ділянки, яка відводиться буде встановлена за результатами геодезичного знімання за погодженням з Клеванською селищною радою; ТОВ "Компанія Укрелітагро" звернутись до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою, згідно із законом для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду; після погодження проекту, у порядку встановленому ст. 186, 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою подати до Клеванської селищної ради для його затвердження та передачі земельної ділянки в оренду (т.1, а.с.16).

Відповідно до рішення №720 від 23.06.2020 р. Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області вирішила: 1) надати дозвіл ТОВ "Евервелле Україна" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (під об`єктами нерухомого майна: пожежне депо, баня, вагова будка, робоча насіннево-очисна башня, робоча зерноочисна башня, зерносушилка із зерносушильним агрегатом, будинок лабораторія, зерносклад №4, зерносклад №3, зерносклад №2, зерносклад №1, які знаходяться у власності ТОВ "Евервелле Україна") кадастровий номер :02:018:2819 площею 1,6635 га в оренду строком на 10 (десять) років для іншого сільськогосподарського призначення (код КВЦПЗ 01.13) в смт. Клевань, вул. Козацька, 10 на території Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області; 2) ТОВ "Евервелле Україна" звернутись до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою, згідно із законом для розроблення проекту землеутрою щодо відведення земельної ділянки в оренду; 3) після погодження проекту, у порядку встановленому ст. 186, 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою подати до Клеванської селищної ради для його затвердження та передачі земельної ділянки в оренду (т.1, а.с.16); 4) контроль за виконанням рішення покласти на постійну комісію з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища (голова Коцюбайло Р.М.) та провідного спеціаліста відділу інфраструктури, архітектури, комунальної власності та земельних відносин ОСОБА_2 (т.1, а.с.15).

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності та територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом положень ст. 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1,3 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до ч.2,3 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно ч.6 ст.123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

З аналізу наведених норм вбачається, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки в оренду юридичним особам та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Визначаючи юрисдикційність спору, суди повинні з`ясувати, чи спір є приватноправовим або публічно-правовим; чи виник він з відносин, урегульованих нормами цивільного права; чи пов`язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 924/174/18 (провадження № 12-82гс19), від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц (провадження № 14-5зц18), від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц (провадження № 14-120цс18), від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 (провадження № 11-475апп18), від 19 червня 2018 року у справі № 922/864/17 (провадження № 12-61гс18) Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі в наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Проект технічної документації земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

Якщо особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту технічної документації щодо земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

На підставі вищевикладеного колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо помилковості висновку суду першої інстанції про не встановлення наявності існуючого речового права позивача або інших осіб на спірну земельну ділянку, оскільки в даних правовідносинах Клеванська селищна рада реалізовувала свої повноваження власника земельної ділянки, з огляду на те, що приймаючи спірні рішення остання реалізовувала свої владно-розпорядчі функції у сфері земельних відносин.

Суд вважає хибним твердження позивача про те, що визнання недійними та скасування рішень Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області є похідними від вимоги про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, а тому, на його думку, відповідно до положень п.13 ч.1 ст. 20 ГПК України такі позовні вимоги підсудні господарським судам, та вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 20 ГПК України вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Апеляційним господарським судом встановлено, що рішеннями Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області №568 від 17.12.2019 р. та №720 від 23.06.2020 р. надавались дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Дані рішення стосувались виключно ТОВ "Компанія Укрелітагро" та ТОВ "Евервелле Україна", яким належали об`єкти нерухомого майна на такій земельній ділянці, однак не були в подальшому реалізовані останніми шляхом затвердження відповідних проектів землеустрою. Колегія суддів вважає, що дані рішення будь-яким чином не слугували та не могли слугувати підставою для здійснення державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, а тому не є похідними від позовної вимоги ТОВ "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс" про скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :02:018:2819, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, смт. Клевань, вул. Козацька, 10 шляхом скасування даного кадастрового номеру.

Щодо посилання позивача у своїй апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 р. у справі №П/811/1047/16, апеляційним господарським судом встановлено, що висновки викладені у ній, жодним чином не є релевантними для справи №918/854/20, оскільки вона містить інші фактичні обставини та спірні правовідносини не є тотожними.

Рішення суб`єкта владних повноважень може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Однак як вбачається зі змісту спірних рішень Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області не породжували будь-яких цивільних прав у фізичних чи юридичних осіб, в тому числі набуття права на земельну ділянку кадастровий номер :02:018:2819.

При цьому як вірно встановлено місцевим господарським судом позивач в своєму позові не порушує питання щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку, а заявляє вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке перешкоджає йому в реалізації законодавчо закріпленого права на отримання земельної ділянки в оренду. Приватний інтерес позивача на час звернення до суду з вищевказаними вимогами відсутній, і може виникнути лише після реалізації права на отримання земельної ділянки (підготовки проектної документації, її затвердження та прийняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення).

На підставі вищевикладеного, з огляду на відсутність існуючого речового права на спірну земельну ділянку у позивача та те, що рішення Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області №568 від 17.12.2019 р. та №720 від 23.06.2020 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не порушують будь-яких речових прав товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс", колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про публічно-правовий характер правовідносин в частині скасування спірних рішень. Звідси доводи скаржника про господарсько-правовий характер спірних правовідносини є необґрунтованими.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

У відповідності до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Рівненської області від 10.11.2020 р. у справі №918/854/20 прийнята з всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.11.2020 р. у справі №918/854/20 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс" - без задоволення.

2. Справу №918/854/20 повернути господарському суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "28" грудня 2020 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.