ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2611/20

За позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, )

До відповідача: Комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Старомиколаївське шосе, буд.8, )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України»), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства (далі КП) теплових мереж «Южтеплокомуненерго» про стягнення 7 972 грн 36 коп., з яких 6 665 грн 42 коп. - пеня та 1 306 грн. 94 коп. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.10.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі. Розгляд справи №916/2611/20 ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.10.2020р. провадження у справі №916/2611/20 зупинено до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №903/918/19.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.11.2020р. провадження у справі №916/2611/20 поновлено в порядку ч.1 ст.230 ГПК України.

Позивач АТ «НАК «Нафтогаз України», підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, що надійшла до суду 08.10.2020р.

Відповідач КП теплових мереж «Южтеплокомуненерго», проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 28.09.2020р.

Позивач у справі зазначає, що 02.11.2018р. між АТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та КП теплових мереж «Южтеплокомуненерго» (Споживач) укладено Договір №7026/18-БО-23 постачання природного газу.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору він передав у власність Споживача природний газ на загальну суму 6 215 858 грн 17 коп., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак, за даними позивача, КП теплових мереж «Южтеплокомуненерго» здійснювало оплату за переданий газ несвоєчасно, чим було порушено умови Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зокрема, вимоги п. 6.1 Договору, що, на думку позивача, свідчить про порушення прав та охоронюваних законом інтересів АТ «НАК «Нафтогаз України».

Позивач зазначає, що відповідно до п.7.2 Договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 6.1 Договору, він сплачує Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу.

Крім того, позивач у відповіді на відзив посилається на п.8.2 Договору, яким передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

За розрахунком позивача, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу КП теплових мереж «Южтеплокомуненерго» перед «НАК «Нафтогаз України» розмір нарахованої пені за неналежне виконання умов Договору складає 6 665 грн 42 коп.

АТ «НАК «Нафтогаз України» також посилається на положення п.2 ст.625 Цивільного кодексу України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

На підставі вищевказаної норми закону позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 1 306 грн 94 коп., які просить стягнути на свою користь.

В обґрунтування позову позивач посилається на положення ст. ст. 173, 174, 175, 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 509, 526, 530, 610, 612, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач зазначив, що у Договорі сторони прямо передбачили обов`язок відповідача за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, сплачувати власними коштами, в строки, передбачені п.5.1 Договору. Таким чином, умови п.5.3 договору прямо встановлюють, що відповідач не обмежується в здійсненні розрахунків з позивачем лише рахунками з спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену Договором можливість сплатити заборгованість своїми коштами, тим самим міг впливати на стан розрахунку.

У якості обґрунтування цієї позиції позивач посилається на ч.6 ст.11 Закону України «Про ринок природного газу» та п.2 Порядку відкриття (закриття) поточних рахунків зі спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792.

Також позивач зазначає, що Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки встановлює конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, та не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами, та не впливає на них, оскільки обов`язок зі сплати вартості природного газу на умовах Договору покладено саме на відповідача як Покупця, та згідно з поданими з боку позивача актами приймання-передачі природного газу, підписаними між позивачем та відповідачем, останнім не заперечується отримання природного газу на суму 6 215 858 грн 17 коп.

Відповідач заперечує проти позову та у відзиві на позовну заяву зазначає, що відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018-2019 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

У відповідності до п.1.2 Договору природний газ, що постачається за Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 5.3. Договору оплата за природний газ здійснюється наступним чином:

1) Споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення (Постанова КМУ №867 від 19.10.2018р.) в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання.

Відповідач зазначає, що дійсно на виконання Договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 6 215 858 грн 17 коп. Кошти з оплати отриманого відповідачем природного газу було перераховано Постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання з посиланням у призначенні платежу на постанову Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217, що підтверджується довідкою про рух коштів, де вказано призначенням платежу «Розп. кошт. На вик. П. КМУ №217 від 18.06.2014».

Відповідач зазначив, що згідно ч.ч.1, 3-5 ст.191 Закону України «Про теплопостачання» оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Відповідно до п.3 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217, теплопостачальні організації, які здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів «населення», «релігійні організації», «бюджетні установи», «інші споживачі».

Згідно п.8 Порядку усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів. У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві.

Відповідно до п.9 Порядку уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, що затверджується Комісією.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що у зв`язку з прийняттям Порядку державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник із спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами.

Так, постановами НКРЕКП №2072 від 28.12.18р., №90 від 29.01.2019р., №245 від 26.02.2019р., №401 від 26.03.2019р., №634 від 26.04.2019р., №873 від 31.05.2019р., №1175 від 25.06.2019р. затверджувався реєстр нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води від усіх категорій споживачів.

Відповідач зазначив, що він має у AT "Державний ощадний банк України" поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від всіх категорій споживачів.

Проте, враховуючи, що кошти за природний газ поставлений за Договором, були перераховані постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності до вимог Порядку, останній не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому позивачем на підставі Договору, оскільки у даному випадку, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, оскільки всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно з затвердженим поставами НКРЕКП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача.

При цьому, відповідач вважає, що дотримання запропонованого державою алгоритму дій для забезпечення розрахунків за договорами купівлі-продажу чи поставки природного газу між постачальником зі спеціальними обов`язками та споживачем не створює передумов для безумовного своєчасного перерахування коштів на рахунок продавця природного газу у встановленому порядку.

На підставі вищенаведеного відповідач дійшов висновку, що він позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, оскільки державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. З позиції відповідача, відсутність його вини у простроченні здійсненні оплати за Договором виключає нарахування пені та 3% річних, у зв`язку з чим позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідач вважає, що зроблений позивачем розрахунок пені є невірним та навів свій розрахунок, за яким розмір пені, нарахованої за період прострочення з 28.01.2019р. по 31.01.2019р. становить 5 965 грн 31 коп., а розмір 3% річних становить 1 169 грн 67 коп.

Також, у разі задоволення позову відповідач, посилаючись на положення ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України просив суд зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, до 1 грн., посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства як станом на час дії спірних правовідносин, так і станом на 22.09.2020р., що пов`язано з заборгованістю населення, яке складає 90% споживачів послуг відповідача з централізованого теплопостачання.

На думку відповідача, слід також врахувати ступінь виконання зобов`язання, а саме, повну оплату відповідачем суми основного боргу на момент звернення позивача до суду з даним позовом.

Виходячи з матеріалів справи судом встановлено, що 02.11.2018р. між АТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та КП теплових мереж «Южтеплокомуненерго» (Споживач) було укладено Договір №7026/18-БО-23 постачання природного газу, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору.

Згідно п.2.1 Договору Постачальник передає Споживачу з 01.11.2018р. по 30.11.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 100,00 тис.куб. метрів.

Додатковою угодою №2 від 26.12.2018р. сторони виклали п.2.1 Договору у новій редакції.

Додатковою угодою №1 від 03.12.2018р. сторони виклали розділи 1-12 Договору №7026/18-БО-23 постачання природного газу у новій редакції.

Згідно п.1.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 03.12.2018р.) Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах Договору.

У відповідності до 11.1. Договору (в редакції Додаткової угоди № від 03.12.2018р.) цей Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу до 30.04.2019р. (включно), а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п.2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №6 від 22.04.2019р.) Постачальник передає Споживачу в період з 01.11.2018р. по 30.04.2019р. (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості: листопад 2018р. 73,434 тис.куб.м., грудень 2018р. 239,529 тис.куб.м., січень 2019р. 186,375 тис.куб.м., лютий 2019р. 169,956 тис.куб.м., березень 2019р. 128,477 тис.куб.м., квітень 2019р. 28,170 тис.куб.м.

Згідно п.2.2 Договору Споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені в п.2.1 Договору, повністю покривають потреби Споживача у відповідних розрахункових періодах для потреб, визначених п. 1.2 цього Договору. Споживач самостійно визначає обсяги зазначені в п. 2.1 Договору і несе відповідальність за правильність їх визначення.

У відповідності до п.3.8 Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п.4.2 Договору ціна за 1000 куб.м. газу становить 6 235 грн 51 коп., крім того податок на додану вартість 20%. Усього разом з податком на додану вартість 7 482 грн 61 коп.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору за період з листопада 2018р. по квітень 2019р. АТ «НАК «Нафтогаз України» було надано, а КП теплових мереж «Южтеплокомуненерго» прийнято газ на загальну суму 6 215 858 грн 17 коп., з яких: 549 478 грн 13 коп. у листопаді 2018р. за 73,434 тис.куб.м. газу, 1 792 302 грн 56 коп. у грудні 2018р. за 239,529 тис.куб.м. газу, 1 394 571 грн 82 коп. у січні 2019р. за 186,375 тис.куб.м. газу, 1 271 714 грн 81 коп. у лютому 2019 р. за 169,956 тис. куб.м. газу, 997 005 грн 67 коп. у березні 2019р. за 133,243 тис.куб.м. газу, 210 785 грн 18 коп. у квітні 2019р. за 28,170 тис.куб.м. газу.

Відповідно до пункту 5.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 03.12.2018р.) оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно до ст.193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за Договором в частині оплати використаного природного газу виконав в повному обсязі, однак з порушенням встановленого п.5.1 Договору строку, що підтверджується довідкою позивача щодо операцій по КП теплових мереж «Южтеплокомуненерго».

Суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно, законодавцем передбачено спеціальну процедуру розрахунку за спожиту теплову енергію, вироблену із природного газу як ресурсу, поставленого гарантованим постачальником, шляхом зарахування коштів споживачів та теплопостачальних організацій, які купують теплову енергію у теплогенеруючих організацій для її подальшого постачання споживачам, на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними організаціями (для зарахування коштів споживачів теплової енергії) та теплогенеруючими організаціями (для зарахування коштів теплопостачальних організацій за придбану теплову енергію як товар) в уповноваженому банку.

Частиною четвертою, п`ятою ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

Так, на виконання вимог ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.06.2014р. №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки".

Пунктом 1 Порядку передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Отже, в силу ч.ч. 4,5 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання", Порядок є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (пункти 3, 4, 5, 6 Порядку); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (пункти 8, 9, 14 Порядку ).

Разом з тим, Порядок не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.

Визначений Порядком алгоритм розподілу коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями ст.ст. 78, 265 Господарського кодексу України щодо здійснення відповідачем, як комунальним підприємством, господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі Договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у Договорі поставки природного газу, не залежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі Договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу ст. 42 Господарського кодексу України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.343 Господарського кодексу України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п. 7.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 03.12.2018р.) за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором.

Пунктом 7.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 03.12.2018р.) визначено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.п. 5.1, 5.6 Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, встановив, що позивачем вірно визначено суму пені у розмірі 6 665 грн 42 коп., у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо невірного розрахунку пені за зобов`язаннями за грудень 2018р., адже у відповідності до ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, враховуючи той факт, що останнім днем сплати вартості спожитого у грудні 2018р. газу була п`ятниця 25.01.2019р., яка не є вихідним, положення ч.5 зазначеної вище статі не застосовуються.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, доданий позивачем до позовної заяви, згідно якого 3% річних становлять 1 306 грн 94 коп., суд встановив, що він є вірним, а вимоги в цій частині підлягають задоволенню, як такі, що обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на неякісну підготовку позовної заяви, яка містить плутанину у посиланнях на умови Договору (пункти) в різних редакціях, при цьому не містить інформації щодо укладання сторонами додаткової угоди №1 від 03.12.2018р., якою розділи 1-12 Договору було викладено у новій редакції. Зокрема, після укладання сторонами Додаткової угоди №1 до Договору, розділ 5 Договору регулює порядок та умови проведення розрахунків, а не розділ 6, як то було у первісній редакції Договору. Умови щодо нарахування пені у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.п.5.1, 5.6 цього Договору, містяться у п.7.2 Договору у редакції додаткової угоди №1 від 03.12.2018р. , замість п.8.2 Договору в редакції від 02.11.2018р.

Зазначене не впливає на суть прийнятого судом рішення, яке базується на доданих до позовної заяви доказах та які суд вивчає, надає їм правову оцінку з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, але свідчить про ставлення позивача як до іншої сторони у справі, так і до суду.

Щодо клопотання відповідача у справі про зменшення розміру пені до 1 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, при розгляді питання щодо зменшення неустойки судом повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Але, відповідачем не наведено винятковості обставин, які б могли бути враховані судом для зменшення пені, адже, наявність лише низької сплатоспроможності значної кількості споживачів теплової енергії не може бути розцінено судом як виняткову обставину.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, відсутні підстави для зменшення розміру нарахованої позивачем пені.

За таких обставин, позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача в повному обсязі.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 130, 231, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» про стягнення пені у розмірі 6 665 грн 42 коп. та 3% річних у розмірі 1 306 грн 94 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Старомиколаївське шосе, буд. 8, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) пеню у розмірі 6 665 грн 42 коп., 3% річних у розмірі 1 306 грн 94 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті 29 грудня 2020 р. у зв`язку із перебуванням судді з 14.12.2020р. по 24.12.2020р. на самоізоляції через контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID-19.

Суддя Н.В. Рога