РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.12.2020Справа № 910/13448/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" до державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів "Укртелефільм" про стягнення 328 840,64 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом, посилаючись на те, що 2 липня 2012 року між ним та державним підприємством "Українська студія телевізійних фільмів "Укртелефільм" (далі - Підприємство) був укладений договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 460153, за умовами якого позивач надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, а останній зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити ці послуги. 8 листопада 2018 року між сторонами була укладена угода про реструктуризацію заборгованості, відповідно до умов якої Підприємство визнало наявний у нього борг перед позивачем за вищезазначеним правочином, який на момент укладення даного договору склав 354 622,71 грн., а також зобов`язалося погасити наведену суму заборгованості згідно погодженого сторонами у цій угоді графіку. Оскільки Підприємство взяті на себе за цими угодами зобов`язання по проведенню розрахунків з позивачем виконало лише частково, заборгувавши Товариству 270 953,80 грн., останнє, посилаючись на статті 16, 525, 526, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193, 216, 230, 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просило суд стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу, а також 37 696,84 грн. трьох процентів річних та 20 190,00 грн. інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 14 вересня 2020 року позовну заяву залишив без руху та надав позивачеві строк для усунення її недоліків протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

22 вересня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог вищезазначеної ухвали подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2020 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/13448/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

5 жовтня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду від відповідача надійшов відзив від 2 жовтня 2020 року № 223, в якому останній визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 270 953,80 грн. Разом із тим Підприємство зазначило, що постановами Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 7 серпня 2019 року та від 8 листопада 2019 року накладено арешт на рахунки відповідача, у зв`язку з чим останній не мав можливості забезпечити своєчасний розрахунок з позивачем за поставлену теплову енергію та гаряче водопостачання. Крім того, у даному відзиві Підприємство просило відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 20 190,00 грн. трьох процентів річних та 37 696,84 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання сторонами у даній справі заяв по суті спору, в яких останні висловили свої правові позиції, доводи та міркування щодо спірних вимог, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

2 липня 2012 року між Підприємством та Товариством було укладено договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 460153, за умовами якого позивач зобов`язався виробляти, систематично поставляти та передавати у власність відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води у період з 1 липня 2012 року по 30 червня 2013 року в кількості 3337,847 Гкал, з максимальним тепловим навантаженням 1,723 Гкал/год, у тому числі на опалення 0,932 Гкал/год., а відповідач - прийняти її та своєчасно здійснити оплату за ці послуги.

Вищезазначений договір підписаний уповноваженим представниками сторін, а також скріплений печатками цих юридичних осіб.

Згідно з пунктом 2.1 договору постачання теплової енергії здійснюється енергопостачальною організацією на межу балансової належності, визначену в додатку № 1 до договору.

Подача теплової енергії покупцю та замовлення системи теплоспоживання покупця теплоносієм здійснюється виключно на підставі нарядів встановленої форми, що виписуються енергопостачальною організацією (пункт 2.2 договору).

За умовами пункту 5.1 цієї угоди облік спожитої теплової енергії виконується по приладам обліку, що встановлені на межі балансової належності покупця та АК "Київенерго", відповідно до "тимчасових правил обліку відпускання і споживання теплової енергії". Встановлення приладів обліку теплової енергії підтверджується актом постановки на комерційний облік приладів обліку. Прилади обліку пломбуються у встановленому порядку.

Пунктом 5.6 цього правочину встановлено, що відповідальність за нормальну робота та збереження приладів обліку і засобів автоматики, їх ремонт, первинну та періодичну державну повірку, збереження пломб несе покупець.

Облік поставленої теплової енергії виконується покупцем з 26 числа попереднього місяця по 25 число звітного місяця. Звіт про прийняття теплової енергії подається в енергопостачальну організацію не пізніше 27 числа звітного місяця з урахуванням вимог щодо порядку передачі енергопостачальній організації даних про величину використаної теплової енергії, встановлених правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж.

Згідно з пунктом 6.1 договору розрахунки з покупцем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, по групах споживачів, що затверджені розпорядженнями (рішеннями) Київської міської державної адміністрації (а також органами місцевого самоврядування, актами інших органів, що затверджують (погоджують, встановлюють) тарифи на теплову енергію) для енергопостачальної організації за кожну відпущену Гігакалорію.

Покупець щомісячно з 7 по 14 число отримує в енергопостачальній організації оформлені бланки актів приймання-передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок-фактуру на сплату теплової енергії з урахуванням недоплати або переплати за попередні періоди, що включають у себе вартість теплової енергії, спожитої в попередньому місяці, та суми передоплати за теплову енергію (що визначається енергопостачальною організацією з урахуванням максимального теплового навантаження, визначеного цим договором). По одному примірнику підписаних актів звірки та приймання-передачі товарної продукції покупець повертає в енергопостачальну організацію не пізніше 15 числа поточного місяця. У разі непідписання або неповернення вчасно акту звіряння, цей документ вважається прийнятим у редакції енергопостачальної організації (пункт 6.5 даного правочину).

Пунктом 6.6. цієї угоди передбачено, що покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком-фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, у тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами покупця.

Відповідно до пункту 10.1 наведеного правочину останній укладено з 1 березня 2012 року по 30 червня 2013 року. Даний договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін не повідомить іншій стороні протилежне не пізніше, ніж за місяць до закінчення строку дії цієї угоди. У частині розрахунків дія договору триває до повного їх завершення.

На виконання умов спірного договору позивачем в опалювальні періоди з 1 листопада 2017 року по 12 березня 2018 року та з 9 листопада 2018 року по 20 березня 2019 року було надано послуги з опалення, що підтверджується нарядом підключення від 1 листопада 2017 року № 66235, нарядом відключення від 12 березня 2018 року № 67636, нарядом підключення від 9 листопада 2018 року № 1952 та нарядом відключення від 20 березня 2019 року № 4124. Між сторонами відповідно умов договору були складені акти приймання-передавання товарної продукції, про нарахування за відвантажену товарну продукцію, а також взаємоузгоджені акти звіряння суми заборгованості, згідно з якими відповідач визнає заборгованість за спожиту теплову енергію.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи документів Підприємство не виконало належним чином умови спірного договору в частині оплати поставленої позивачем теплової енергії, у зв`язку з чим позивач звернувся із даним позовом до суду.

Також з матеріалів справи вбачається, що 8 листопада 2018 між Товариством та відповідачем було укладено угоду про реструктуризацію заборгованості, за умовами якої Підприємство визнало заборгованість по оплаті вартості спожитих послуг з централізованого опалення, яка станом на 8 листопада 2018 року складала 354 622,71 грн., Товариство надало відповідачу розстрочку на погашення зазначеної заборгованості.

Відповідач зобов`язався сплатити вказаний борг відповідно до встановленого цією угодою графіка: до 15 грудня 2018 року - 118 207,57 грн., до 15 січня 2019 року - 118 207,57 грн., до 15 лютого 2019 року - 118 207,57 грн. (пункт 1.2 вказаного правочнину).

У разі невиконання відповідачем умов пункту 1.2 угоди більш ніж 30 календарних днів з дня останнього зарахування суми боргу, угода про реструктуризацію заборгованості вважається розірваною та припиняє свою дію. Кредитор має право відключити боржника від теплопостачання без додаткових попереджень. З цього моменту боржник зобов`язаний сплатити борг однією сумою.

Судом встановлено, що відповідач порушив взяті на себе за вищевказаним договором про реструктуризацію зобов`язання щодо погашення боргу згідно з встановленим графіком. Крім того, позивач своєчасно не оплатив послуги з теплопостачання, надані позивачем у грудні 2018 року - березні 2019 року. У зв`язку з чим у останнього утворилася заборгованість у розмірі 270 953,80 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 604 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

Отже, одним із способів припинення зобов`язання за домовленістю сторін є новація зобов`язання або заміна первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами.

Новацію характеризують наступні ознаки: наявність взаємної згоди сторін щодо припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання; наявність умови про припинення попереднього зобов`язання; припинення всіх додаткових зобов`язань; виникнення між тими ж особами нового зобов`язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання.

Отже, відповідно до вищенаведених приписів чинного законодавства, зобов`язання відповідача за вищенаведеним договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води від 2 липня 2012 року № 460153 за період до 8 листопада 2018 року припинилися за домовленістю сторін шляхом новації. Водночас у Підприємства виникло нове грошове зобов`язання перед позивачем щодо сплати останньому 354 622,71 грн. згідно погодженого сторонами графіку погашення цієї заборгованості.

Водночас всупереч умовам угоди про реструктуризацію боргу, а також умовам договору на постачання теплової енергії щодо оплати послуг, наданих у період з грудня 2018 року по березень 2019 року, Підприємство взятий на себе обов`язок по сплаті спірних грошових коштів у встановлений строк виконало лише частково, сплативши Товариству 83 668,91 грн. та заборгувавши таким чином останньому 270 953,80 грн.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума боргу Підприємства, яка складає 270 953,80 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав належні документи, які свідчать про відсутність вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Товариства про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати заборгованості, позивач також просив суд стягнути з Підприємства три проценти річних у розмірі 20 190,00 грн., нараховані у період з 26 березня 2018 року по 1 серпня 2020 року на відповідні суми основного боргу по кожному спірному місяцю згідно наданого позивачем розрахунку, а також 37 696,84 грн. інфляційних втрат, нарахованих на зазначені суми боргу протягом вказаного періоду.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданого позивачем розрахунку вказаних компенсаційних виплат вбачається, що Товариство просило стягнути з відповідача, зокрема, три проценти річних та інфляційні втрати, нараховані за лютий 2018 року на суму основного боргу в розмірі 187 272,78 грн. (з подальшим вирахуванням здійснених часткових оплат: 11 000,00 грн. - 8 липня 2019 року, 30 000,00 грн. - 23 серпня 2019 року, 30 000,00 грн. - 20 вересня 2019 року, 30 000,00 грн. - 3 жовтня 2019 року) за період з 26 березня 2018 року по 1 серпня 2020 року, які за розрахунком відповідача склали 10 441,83 грн. та 19 402,30 грн. відповідно. Також позивач просив стягнути з підприємства 5 401,94 грн. трьох процентів річних та 8 641,58 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 79 280,53 грн. за березень 2018 року з 26 квітня 2018 року по 1 серпня 2020 року.

Водночас судом встановлено, що угодою про реструктуризації заборгованості було змінено порядок і строк розрахунків за послуги, надані до 8 листопада 2018 року.

Крім того, у вказаних позивачем часткових проплатах, здійснених 8 липня 2019 року, 23 серпня 2019 року, 20 вересня 2019 року, 3 жовтня 2019 року відповідачем, чітко вказано призначення платежу - згідно угоди від 8 листопада 2018 року про реструктуризацію заборгованості.

Також всупереч приписам статті 74 ГПК України позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості по спожитих послугах з теплопостачання за період з лютого 2018 року по березень 2018 року, оскільки Товариством не надано первинних бухгалтерських документів, які підтверджують цю заборгованість в обрахунковий період. Крім того, в самому розрахунку позивача вказано від`ємне сальдо по цій заборгованості за період з серпня 2018 року.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених Товариством до стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 8 716,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 28 043,88 грн., нарахованих за лютий 2018 року - березень 2018 року, у зв`язку з відсутністю правових підстав для їх нарахування останнім.

Водночас суд погоджується із заявленим позивачем до стягнення розміром інфляційних втрат та трьох процентів річних нарахованих на заборгованість за грудень 2019 року - березень 2020 у періоди на відповідні суми вказаних прострочених платежів згідно з наданим позивачем розрахунком, оскільки він є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору.

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума трьох процентів річних у розмірі 11 473,12 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9 652,96 грн., тоді як у задоволенні вимог Товариства до Підприємства про стягнення трьох процентів річних в сумі 15 843,778 грн. та інфляційних втрат в сумі 28 043,88 грн. слід відмовити.

Доводи відповідача, щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього інфляційних втрат та трьох процентів річних судом не беруться до уваги з огляду на те, що за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу і відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а отже не є штрафними санкціями.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Товариства підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів "Укртелефільм" (02160, місто Київ, вулиця Туманяна, будинок 15; ідентифікаційний код 02841347) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (02094, місто Київ, вулиця Гната Хоткевича, будинок 20; ідентифікаційний код 37739041) 270 953 (двісті сімдесят тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 80 коп. основного боргу, 11 473 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят три) грн. 12 коп. трьох процентів річних, 9 652 (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві) грн. 96 коп. інфляційних втрат, а також 4 381 (чотири тисячі триста вісімдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про стягнення з державного підприємства "Українська студія телевізійних фільмів "Укртелефільм" трьох процентів річних у розмірі 8 716,88 грн. та інфляційних втрат у розмірі 28 043,88 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28 грудня 2020 року.

Суддя Є.В. Павленко