ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2020 р. Справа№ 911/1426/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Пономаренка Є.Ю.

за участю представників: не викликались

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 22.07.2020р.

у справі № 911/1426/20 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Обухіврайтепломережа"

про стягнення 22 301,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Обухіврайтепломережа" про стягнення 22 301,63 грн. з яких 11 208,77 грн. пені, 6 673,23 грн. 3% річних та 4 419,63 грн. інфляційних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.07.2020 року у справі № 911/1426/20 позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Обухіврайтепломережа" про стягнення 22 301,63 грн. задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Обухіврайтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" грн. 86 коп. пені, 2 007 (дві тисячі сім) грн. 83 коп. 3 % річних та 935 (дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 82 коп. судового збору. В решті позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Обухіврайтепломережа" про стягнення 12 372,94 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 22.07.2020 року у справі № 911/1426/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 3 287, 91 грн., 3% річних в розмірі 4 627, 49 грн. та інфляційних витрат в розмірі 4 419,63 грн. - скасувати. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення пені в розмірі 3 287, 91 грн., 3% річних в розмірі 4 627, 49 грн. та інфляційних витрат в розмірі 4 419,63 грн - задовольнити. Також, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2020 року, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 22.07.2020 року у справі № 911/1426/20 - залишено без руху. Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом надання до Північного апеляційного господарського суду докази про сплату судового збору, в сумі 3 153грн.

05.10.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, а саме докази сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 22.07.2020 року у справі № 911/1426/20 та поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 22.07.2020 року у справі № 911/1426/20. Роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

26.10.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 22.07.2020 року у справі № 911/1426/20 без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції справа № 911/1426/20 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 05.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник) та Комунальним підприємством "Обухіврайтепломережа" (далі - споживач) був укладений Договір № 2035/1718-ТЕ-17 постачання природного газу (даті - Договір) з додатковими угодами до нього № № 1-2.

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити природний газ на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (включно) газ обсягом до 1500 тис. куб. м.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.4 Договору).

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п. 8.1 Договору).

У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 %, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведених споживачем відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року № 20 (п. 8.2 Договору).

Сторони погодили, що із урахуванням пункту 11.3. цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором (п. 8.3 Договору).

У пп. 3, 4 п. 11.3 Договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору; будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 року № 20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення (розділ 12 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 11.01.2018 року до Договору сторони виклали п. 8.2 та 8.3 в новій редакцій, а саме: "У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведених споживачем відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 року № 256" (п. 8.2 Договору); "Сторони погодили, що із урахуванням пункту 11.3. цього договору підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг та житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором" (п. 8.3 Договору).

Додатковою угодою № 2 від 05.04.2018 року до Договору сторони виклали розділ 12 Договору в наступній редакції: "Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017 року по 31.05.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.".

На виконання умов Договору позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 7 198 876,96 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період жовтень 2017 року - травень 2018 року, які підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені їх печатками.

На підтвердження проведення відповідачем у період з 22.11.2017 року по 29.11.2018 року оплат в сумі 7 198 876,96 грн., за поставлений позивачем за період з жовтня 2017 року по травень 2018 року природний газ, позивач надав сальдо по Підприємству Комунальному підприємству "Обухіврайтепломережа", довідку по операціях по Підприємству Комунальному підприємству "Обухіврайтепломережа" за спірним договором та банківські виписки по рахунку позивача, з яких вбачається, що відповідач оплачував отриманий природний газ власними коштами, спільними протокольними рішеннями відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ від 11.01.2005 року № 20, та за рахунок коштів, що надходили на спеціальні рахунки відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256, з урахуванням змін, внесених постановами КМУ від 08.11.2017 року № 951 та від 21.02.2018 року № 114.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач своєчасно та в повному обсязі отриманий природний газ не оплатив, оплату за природний газ проводив з простроченням за наведені в розрахунку позову періоди.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення позивача до суду відповідачем заборгованість погашена, однак прострочення сплати є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення зобов`язання, погодженої Договором, зокрема пені, нарахованої на суми боргу, погашені власними коштами, у відповідності до п. 8.2 Договору, і 3% та інфляційних, нарахованих на всю заборгованості на підставі п. 8.3 Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та збезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 20.11.2017 року та 18.12.2017 року між Головним управлінням державної казначейської служби України в Київській області (сторона перша), Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона друга), Комунальним підприємством "Обухіврайтепломережа" (сторона третя), АТ "НАК "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено спільні протокольні рішення № 4018 та № 4462 (далі - спільні протокольні рішення), в пункті 1 яких передбачено, що предметом спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій".

Розділом 2 спільних протокольних рішень сторони погодили перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами означених рішень. Зокрема, Державна казначейська служба України зобов`язана перерахувати кошти загального фонду Державного бюджету Стороні 1 в сумі 230 600,00 грн. (згідно спільного протокольного рішення № 4018) та 550 000,00 грн. (згідно спільного протокольного рішення № 4462), з подальшим перерахуванням Сторони 1 Стороні 2, Сторона 2 Стороні 3, Сторона 3 останній Стороні.

Відповідно до розділу 3 спільних протокольних рішень сторони зобов`язались забезпечити подання до органів Державної казначейства служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних документів згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року № 493/688.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зазначених спільних протокольних рішень, позивачу були перераховані кошти за спожитий природний газ в загальній сумі 780 600,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 68 від 24.11.2017 року на суму 230 600,00 грн. та № 70 від 21.12.2017 року на суму 550 000,00 грн. з призначенням платежу "постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20, за природний газ за 2017 рік, договір від 05.09.2017 року № 2035/1718-ТЕ-17, у тому числі ПДВ", як це було передбачено спільними протокольними рішеннями, зведеним реєстром актів звіряння взаєморозрахунків.

Також, відповідачем за період з 26.02.2018 року по 26.11.2018 року були перераховані позивачу на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання кошти в загальній сумі 2 974 493,72 грн., з посиланням у призначенні платежу на постанову КМУ № 256, що підтверджується платіжними дорученнями: № 1 від 26.02.2018 року на суму 599 542,16 грн., № 2 від 22.03.2018 року на суму 1 601 746,06 грн., № 3 від 24.04.2018 року на суму 462 890,50 грн., № 4 від 22.05.2018 року на суму 126 377,37 грн., № 5 від 26.06.2018 року на суму 17 275,00 грн., № 6 від 06.08.2018 року на суму 11 615,33 грн., № 7 від 10.09.2018 року на суму 52 192,30 грн., № 10 від 31.10.2018 року на суму 20 805,00 грн., № 11 від 26.11.2018 року на суму 82 050,00 грн.

Послуги з постачання природного газу за Договором в сумі 3 755 093,72 грн. погашались за рахунок бюджетних коштів у вигляді субвенцій з державного бюджету на оплату пільг, субсидій та компенсацій населенню, які мають цільовий характер використання та окремий порядок перерахування, встановлений Порядками № 20 (діючого до 01 січня 2018 року) та № 256 (діючого з 01 січня 2018 року, з урахуванням внесених змін, в тому числі пункту 8-1).

Відтак, решта послуг на суму 3 443 783,24 грн. погашались відповідачем власними коштами (22.11.2017 року - 220 057,02 грн., 227.12.2017 року - 462 087,99 грн., 28.12.2017 року - 532 000,00 грн., 09.02.2018 року - 100 000,00 грн., 22.02.2018 року - 450 000,00 грн., 28.03.2018 року - 690 755,84 грн., 27.04.2018 року - 500 000,00 грн., 27.04.2018 року - 423 773,42 грн., 28.11.2018 року - 65 108,97 грн.), що відображено позивачем в наданих доказах оплати поставленого природного газу за Договором та підтверджено відповідачем у поданому відзиві.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2005 № 20 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі - Порядок № 20), яким визначено механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати, тощо за рахунок надходження до загального державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вуглевидобувними підприємствами.

Порядком визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

Відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.

У Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (далі - Порядок № 256), згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений названими Порядками, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 та від 04.02.2002 року № 256.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок, в даному випадку - ПАТ "Нафтогаз України" (позивачу).

Отже, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 року у справі № 924/296/18.

В постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 914/2202/18 та від 11.11.2019 року у справі № 903/911/18, від 04.12.2019 року у справі № 910/1827/19 зазначено, що суди попередніх інстанцій, стягуючи нараховані суми пені, 3% річних та інфляційних втрат не врахували, що оплату газу за період з жовтня 2016 по березень 2017 року здійснено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, за квітень 2017 року на суму 1 302 839,00 грн на підставі постанови Кабінету Міністрів України 18.05.2017 № 332 та за період з квітня по вересень 2017 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Положення щодо неможливості відповідача впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ закріплені у Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем дотримано порядок зміни строків розрахунків за спірним договором, з врахуванням Порядку № 256, за заборгованістю, що виникла після 01.01.2018 року, з підстав чого на заборгованість за грудень 2017, січень-березень 2018 не може бути нараховано пеню, інфляційні втрати та три проценти річних, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача 89 3298,11грн. пені, 174 510,42 грн. три проценти річних та 235 533,70 грн. інфляційних втрат, які нараховані позивачем на суми, які сплачені за актами звірок.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19.

Враховуючи, що поставлений природний газ частково на загальну суму 3 755 093,72 грн. погашений за рахунок державних субвенцій (на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256), що автоматично змінює порядок і строк розрахунку за поставлений природний газ, нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних на означені суми боргу, які погашались за рахунок державних субвенцій, безпідставні.

Крім того, судом встановлено, що погашення спірного природного газу відбувалось і власними коштами, таким чином вимоги позивача щодо нарахування пені та 3% річних на суми погашені власними коштами відповідача є правомірними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з розрахунком місцевий суд та вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 9 928,69 грн. з яких: 7 920,86 грн. пені та 2 007,83 грн. 3 % річних.

Водночас вимога пункту 1 статті 6 названої Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на як. вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обставини викладені Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Господарського суду Київської області від 22.07.2020р. у справі № 911/1426/20 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, та з додержанням норм матеріального й процесуального права, у зв`язку із чим апеляційна скарга Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Керуючись ст.ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 22.07.2020р. у справі № 911/1426/20 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.12.2020р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

Є.Ю. Пономаренко