ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2020 Справа № 920/940/20
м. Суми
Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участі секретаря судового засідання Галашан І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/940/20 у порядку загального позовного провадження
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ),
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Еластомер» (40030, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 168, код 31787346),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ),
про стягнення 2 016 280,00 грн,
представники учасників справи:
позивача: Лубенський Г.С. за довіреністю від 23.10.2020 № 1044, Раповий І.М. за довіреністю від 28.09.2020 № 958 приймали участю с судовому засіданні в режимі відеоконференції,
відповідача: адвокат Матішинець В.В. згідно ордеру серії СМ № 798 від 11.11.2020,
третьої особи: Лобанов Д.О. за довіреністю б/д, б/н.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду звернувся позивач із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь вартість поставленого неякісного товару в сумі 2 016 280,00 грн за договорами про закупівлю товарів (за кошти Державного бюджету України) від 29.06.2018 № 129 та від 06.08.2018 № 167, що укладені між сторонами, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Позовні вимоги вмотивовані наявністю підстав для стягнення з відповідача збитків у зазначеній сумі у зв`язку з невідповідністю поставленого відповідачем товару технічним вимогам.
У позовній заяві позивачем наведено попередній розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 30 244,20 грн.
Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Ухвалою суду від 11.09.2020 про відкриття провадження у справі № 920/940/20 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/940/20 за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання на 27.10.2020, 11:00.
25.09.2020 від відповідача до суду надійшла заява про від 22.09.2020 б/н (вх. № 2940к) про застосування строків позовної давності, відповідно до якої відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки позивачем виявлено дефекти поставленого відповідачем товару 03.11.2018, акт-претензію № 23/23 складено 08.04.2019, який надіслано відповідачеві 28.10.2019, а позо подано до суду 09.09.2020, що виходить за межі позовної давності, передбачених частиною восьмою статті 269 Господарського кодексу України, відповідно до якої позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред`явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.
Також 25.09.2020 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву від 22.09.2020 (вх. № 8582/20), в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не мав можливості достовірно встановити причини та час виходу з ладу гусениць асфальтохідних 303 АГТ.002сб-55 (ГМ-569 гусениця асфальтохідна), так як вказані гусениці перебували в експлуатації Військової частини НОМЕР_3 , а також позивачем не встановлено недоліків переданого відповідачем під час прийняття такої продукції та її монтажу на гусениці. Позивачем не дотримано умов пункту 7.5 договору, оскільки відсутній акт контролю, за яким комісія позивача могла б встановити порушення, що вказана продукція не придатна для подальшого використання за призначенням та підлягає поверненню постачальнику для заміни на якісну та відповідну умовам договорів від 29.06.2018 № 129 та від 06.08.2019 № 167. Представники відповідача не запрошувалися позивачем для участі у виявлені недоліків поставленої продукції.
Крім наведеного, відповідач зазначає, що під час встановлення башмаків на гусеничну стрічку, болти кріплення затягувались з надмірним моментом затягування у 35 кгс.м., у зв`язку з чим відповідач звертався до розробника ДП «ХКБМ» за роз`ясненнями. Листом від 05.07.2018 № 3879/37 від 05.07.2018 ДП «ХКБМ» повідомлено відповідачу, що момент затягування болтів кріплення повинен складати 8 кгс.м., а збільшення моменту затягування болтів призведе до передчасного руйнування асфальтохідного башмаку. З позовної заяви не вбачається за яким саме показником, передбаченим ГОСТОМ, продукція відповідача є неналежної якості, що саме не відповідає нормативам, а також у позовній заяві відсутні посилання на будь-які технологічні порушення при виготовленні вказаної продукції. Долучений позивачем до позовної заяви акт (претензія) від 08.04.2019 № 23/23 складений не стороною поставки та не у зв`язку з виконанням умов договору. Позивач у позовній заяві зазначає, що за договорами поставки всього поставлено 4851 одиниць товару, за змістом долучених позивачем до позовної заяви документів неякісних одиниць товару -380 шт. та 55 шт., у позові йде мова, що неякісних товарів 758 шт., щодо виходу з ладу решти одиниць товарів, позивач доказів не надав та у позові підстав звернення до суду щодо решти одиниць товару не зазначив. Продукція неналежної якості позивачем відповідачеві не повернута та перебуває у користуванні позивача та третьої особи.
Також у відзиві відповідач звертає увагу суду на те, що поставлена відповідачем продукція вимагає спеціальних умов зберігання, згідно ТУ 38 105 1970-90, недотримання яких також може вплинути на якість продукції.
Позивачем подано до суду заяву від 19.10.2020 № 1033 (вх. № 3249к від 26.10.2020) про поновлення пропущеного процесуального строку, відповідно до якої просить суд визнати причини пропуску процесуального строку для звернення до суду з цим позовом поважною; поновити позивачу пропущений процесуальний строк для звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення 2 016 280,00 грн неякісного товару.
Враховуючи, що вимогами ГПК України не передбачено строку на звернення до господарського суду із позовними заявами, суд вважає подану позивачем заяву від 19.10.2020 № 1033 (вх. № 3249к від 26.10.2020) про поновлення пропущеного процесуального строку, як письмові пояснення позивача з урахуванням заяви відповідача від 22.09.2020 б/н (вх. № 2940к) про застосування строків позовної давності.
26.10.2020 від третьої особи надійшли письмові пояснення від 23.10.2020 № 1810, де останній зазначає, що за нарядом командира Військової частини НОМЕР_5 № НОМЕР_6 від 19.07.2018 Військовою частиною НОМЕР_3 отримано від Військової частини НОМЕР_1 12 комплектів по 112 траків виробу ГМ 569 гусениця асфальтохідна, встановлення яких було виконано згідно технічних умов виробника виробу ГМ 569. З 12 комплектів ГМ 569 гусениця асфальтохідна вийшли з ладу 27 гайок для з`єднувальних пальців, 55 асфальтохідних башмаків, 113 болтів з асфальтохідних башмаків. Мають дефекти 380 асфальтохідних башмаків пошкоджені з них 124 мають тріщини по поперечній площині, 56 одиниць асфальтохідних башмаків мають відслоювання від металевої пластини, 200 одиниць асфальтохідних башмаків мають вирви гумового покриття. Основною причиною виходу з ладу вищезазначених виробів є, на думку третьої особи, невідповідність ТУ 38 105 1970-90.
В підготовчому засіданні 27.10.2020 відповідно до приписів частини п`ятої статті 183 та частини п`ятої статті 233 ГПК України, судом оголошено протокольну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про оголошення перерви до 11.11.2020, 11:30.
02.11.2020 засобами електронного зв`язку та 11.11.2020 засобами поштового зв`язку до суду від представника відповідача надійшла відповідь від 02.11.2020 б/н (вх. № 9630/20 від 02.11.2020 та № 9919/20 від 11.11.2020) на пояснення третьої особи, де представник відповідача зазначає, що з пояснень третьої особи не зрозуміло з якої дати нею розпочато використання продукції відповідача та яка кількість виробів вийшла з ладу. Оскільки третьою особою зазначено, що під час експлуатації вийшло з ладу 575 одиниць продукції, натомість позивач зазначає у позовній заяві, що вийшло з ладу 758 одиниць продукції, не зазначено конкретного періоду часу коли зазначені машини з поставленими на них асфатохідними башмаками пройшли по дорозі 40 км при середній швидкості 30 км/год., а також дати коли відбулася затяжка кріплень башмаків після перших 10 км та дати, коли мало місце виходу з ладу 6 асфальтохідних башмаків до перших 10 км пробігу виробу. Зазначені дефекти, про які вказує третя особа виявлені під час першого тренування присвяченого 27- річниці Незалежності України та при підготовці і під час параду 24.08.2018, а відповідно до акту (претензії) від 08.04.2019 № 23/23, дефекти виявлені 03.11.2018, тобто більше ніж через два місяці після військового параду 24.08.2018. А також, як зазначає представник відповідача, третьою особою не обґрунтовано яким саме вимогам ТУ 38 105 1970-90 не відповідає вироблена відповідачем продукція.
У заяві від 03.11.2020 № 1084 позивач зазначає, що докази поважності пропущення строку позовної давності, а саме: розпорядження начальника штабу першого заступника командувача Сил логістики Збройних Сил України від 01.09.2020 № 370/1673дск не може бути подано до суду, оскільки містить інформацію з обмеженим допуском та має гриф обмеження доступу «Таємно».
Також до суду від позивача Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) засобами електронного та поштового зв`язку надійшла заява від 04.11.2020 № 1092 (вх. № 3357к від 04.11.2020, вх. № 3384/20к від 09.11.2020) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 09.11.2020 у справі № 920/940/20 судом постановлено заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнити; провести підготовче засідання у справі № 920/940/20 призначене 11.11.2020, 11:30, за участю представників позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів (програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).
11.11.2020 від представника відповідача до суду надійшла заява від 10.11.2020 б/н (вх. № 3426к) про поновлення процесуального строку, відповідно до якої просить суд поновити відповідачу пропущений строк для подання документів, а також представником відповідача подано клопотання від 10.11.2020 б/н (вх. № 9918/20) про долучення документів, відповідно до якого просить суд долучити до матеріалів справи належним чином засвідчені копії ГОСТу В 15.703-78 «Порядок пред`явлення та заповнення рекламацій» та довідок Сумської Торгово-промислової палати за № ЗЕЗ 68 від 06.07.2017 та № ЗЕЗ 82 від 22.08.2017.
Протокольною ухвалою від 11.11.2020, яка, відповідно до частини п`ятої статті 233 ГПК України занесена до протоколу судового засідання, суд задовольнив вищезазначену заяву представника відповідача, поновив пропущений процесуальний строк на подання документів та долучив подані представником відповідача документи до матеріалів цієї справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд ухвалою від 11.11.2020 закрив підготовче провадження у справі № 920/940/20 та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.12.2020, 11:00 за участю представників позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).
В судовому засіданні по суті 11.11.2020 відповідно до приписів частини другої статті 216 та частини п`ятої статті 233 ГПК України, судом оголошено протокольну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про оголошення перерви до 14.12.2020, 11:00.
Представники позивача - Лубенський Г.С. за довіреністю від 23.10.2020 № 1044 та Раповий І.М. за довіреністю від 28.09.2020 № 958 приймали участь в судовому засіданні по суті 14.12.2020 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua); усно зазначили, що підтримують заявлені позовні вимоги та наполягають на їх задоволенні судом.
Представник відповідача в судовому засіданні по суті усно зазначив, що проти задоволення повних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог за їх необгрунтованістю.
Представник третьої особи в судовому засіданні по суті підтримує позицію позивача.
Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.
Судовий процес на виконання вимог статті 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у цій справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.
У судовому засіданні 14.12.2020 на підставі статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
За результатами проведених процедур закупівлі в електронній системі публічних закупівель «Prozorro» між сторонами укладено договір про закупівлю товарів (за кошти Державного бюджету України) № 129 від 29.06.2018 на суму 7 293 759,00 грн (далі - договір № 129) та договір про закупівлю товарів (за кошти Державного бюджету України) № 167 від 06.08.2018 на суму 5 375 860,00 грн (далі - договір № 167) щодо закупівлі асфальтохідних башмаків 303 АГТ.002сб-55.
За умовами договорів № 129 та № 167 відповідач зобов`язується передати у власність позивача товар - асфальтохідних башмаків 303 АГТ.002сб-55 з болтами: за договором № 129 - 2830 шт., за договором № 167- 2021 шт.
Відповідно до пунктів 2.2 договорів якість товару, тара, упаковка, маркування повинні відповідати вимогам діючих державних стандартів і в установленому порядку підтверджуватися відповідними документами.
Пунктом 2.4 договорів визначено, що приймання товару за кількістю та якістю оформляється накладною, яка підписується представниками сторін при прийманні товару. Належним чином оформлена видаткова накладна є підтвердженням приймання товару; а пунктом 2.5 договорів визначено, що представник позивача відкладає приймання товару за кількістю та якістю, до надання відповідачем документів, що підтверджують кількість та якість поставленого товару.
За приписами пункту 2.6 договорів, у випадку, якщо будуть встановлені порушення якості товару відповідно до встановлених супровідних документів на нього або нестача будь-якої його кількості, представник позивача спільно з представником відповідача, складає окремий акт і залежно від причин недоліків, позивач пред`являє претензії стороні, що порушила його законні інтереси.
Пунктом 2.7 договорів визначено, що у разі виявлення представником позивача невідповідності якості або кількості товару згідно відвантажувального документа або документа про якість товару, відповідач протягом десяти календарних днів за свій рахунок здійснює до-поставку належної кількості товару або його заміну на якісний. Неякісний товар вважається непоставленим.
Згідно пункту 7.5 договорів у разі виявлення позивачем товару неналежної якості або неналежної кількості відповідач за свій рахунок здійснює додаткову поставку належної якості та кількості товару або його заміну на товар належної якості протягом десяти календарних днів.
Пунктом 10.1 договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами, але не довше ніж до 31.12.2018.
На виконання своїх зобов`язань за вищевказаними договорами відповідачем згідно видаткових накладних від 04.07.2018 № 25 та від 10.08.2018 № 27 передано позивачеві асфальтохідні башмаки 303 АГТ.002сб-55 з болтами в кількості 2830 шт. та 2021 шт. відповідно.
На виконання своїх зобов`язань за договорами позивачем здійснено оплату за поставлений товар згідно платіжних доручень від 01.08.2018 № 1172 на суму 7 293 759,00 грн та від 06.08.2018 № 1259 на суму 5 375 860,00 грн.
Позивач зазначає, що асфальтохідні башмаки 303 АГТ.002сб-55 з болтами встановлені на гусениці 352-1240010А2 (ГМ-569 гусениця асфальтохідна), що підтверджується актами якісно (технічного) стану № В3089, № В3090, № В3091.
В подальшому гусениці асфальтохідні з башмаками 303 АГТ.002сб-55 (ГМ-569 гусениця асфальтохідна) позивачем передані третій особі, що підтверджується нарядом № И/1283 від 19.07.2018, актами приймання-передачі № В2979 від 03.08.2018 та № В2979/1 від 07.08.2018.
У позовній заяві позивач вказує, що під час експлуатації асфальтохідні башмаки 303 АГТ.002сб-55 в кількості 758 шт. передчасно вийшли з ладу, а саме з початку експлуатації пройшли на дорозі з твердим покриттям 40 км при середній швидкості 30 км/год., при гарантії виробника 2000 км, 3 роки експлуатації, про що свідчить акт (претензія) від 08.04.2019 № 23/23, що унеможливлює їх подальше використання за цільовим призначенням.
У зв`язку з чим позивачем направлено відповідачеві лист від 28.10.2019 № 1071 з вимогою виконати зобов`язання за договорами, на що позивачем отримано від відповідача лист від 30.10.2019 № 601, в якому не вказано причини дострокового зносу башмаків асфальтохідних, проте як зазначає позивач відповідачем порушено пункт 2.2 договорів щодо умов гарантії виробника, а саме відповідність товару ТУ 303АГТ.002сб-55ТУ.
Згідно паспорту на виріб «Башмак асфальтохідних 303АГТ.002сбСБ-55 з болтами», виданого відповідачем, гарантійний строк зберігання башмаків 5 років, гарантійний строк експлуатації башмаків 3 роки в межах гарантійного строку зберігання, гарантійне напрацювання (в межах гарантійного строку експлуатації) при середній швидкості руху 30 км/год. на дорогах з твердим покриттям складає 2000 км.
З метою досудового врегулювання спору, в порядку передбаченому статтею 222 Господарського кодексу України та статтею 19 Господарського процесуального кодексу України позивачем направлено відповідачеві претензію з вимогою відшкодувати завдані державі збитки в сумі 2 016 280,00 грн. Листом від 26.06.2020 № 617 відповідач відмовив позивачеві у задоволенні вимог щодо відшкодуванні завданих державі збитків в сумі 2 016 280,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилаючись на умови пунктів 2.2 договорів, а також вимоги статей 673, 678, 679 Цивільного кодексу України та статті 269 Господарського кодексу України зазначає про обов`язок відповідача відшкодувати позивачеві вартість поставленого неякісного товару у вищезазначеній сумі.
Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову зазначає, що ним не було порушено умов договорів, укладених між сторонами, а виконано зобов`язання з поставки продукції якісно та у встановлені строки, що відповідає умовам договорів та відповідній технічній документації, а тому вимоги повивача про стягнення вартості неякісного товару є необгрунованими та безпідставними.
Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.
Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.
Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частинами першою, другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно із частиною шостою статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Статтею 673 ЦК України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.
Відповідно до статті 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.
Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.
Відповідно до статті 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
Статтею 269 ГК України передбачено, що гарантійний строк експлуатації обчислюється від дня введення виробу в експлуатацію, але не пізніше одного року з дня одержання виробу покупцем (споживачем), а щодо виробів народного споживання, які реалізуються через роздрібну торгівлю, - з дня роздрібного продажу речі, якщо інше не передбачено стандартами, технічними умовами або договором.
Гарантійний строк придатності та зберігання товарів обчислюється від дня виготовлення товару.
Постачальник (виробник) гарантує якість товарів у цілому. Гарантійний строк на комплектуючі вироби і складові частини вважається рівним гарантійному строку на основний виріб, якщо інше не передбачено договором або стандартами, технічними умовами (у разі наявності) на основний виріб.
Постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу. У разі усунення дефектів у виробі, на який встановлено гарантійний строк експлуатації, цей строк продовжується на час, протягом якого він не використовувався через дефект, а при заміні виробу гарантійний строк обчислюється заново від дня заміни.
У разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.
Позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред`явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Після встановлення позивачем башмаків з болтами на гусениці, вищевказані гусениці асфальтохідні 303 А1Т.002сб-55 були передані військовою частиною НОМЕР_1 (позивачем) військовій частині НОМЕР_3 (третій особі), що підтверджується нарядом від 19.07.2018 № И/1283 та актами приймання-передачі від 03.08.2018 № В2979, від 07.08.2018 № В2979/1.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог додано до позовної заяви акт (претензію) № 23/23 від 08.04.2019 (а.с. 31), складений третьою особою у справі, в якому зазначено, що з 12 виробів ГМ 569 гусениця асфальтохідна вийшли з ладу (відсутні) 27 гайок для з`єднувальних пальців, 55 асфальтохідних башмаків, 113 болтів з асфальтохідних башмаків; мають дефекти 380 асфальтохідних башмаків, пошкоджені з них 124 мають тріщини по поперечній площині, 56 одиниць асфальтохідних башмаків мають відслоювання від металевої пластини, 200 одиниць асфальтохідних башмаків мають вирви гумового покриття; з початку експлуатації та поставки на машини ГМ 355 «ТОР» виробів ГМ 569 гусениці асфальтохідні пройдено 40 км при середній швидкості 30 км/год, при гарантії виробника 2 000 км; при затяжки кріплень після перших 10 км вийшли з ладу 6 асфальтохідних башмаків, що на думку позивача та третьої особи свідчить про невідповідність цих виробів технічним даним.
У цьому акті третя особа також зазначає, що вищевказані недоліки виявлені 03.11.2018, проте суду не надано та матеріали справи не містять письмових доказів (відповідного документу), які б свідчили про виявлення цих недоліків саме 03.11.2018, також у цьому акті третьою особою зазначено, що дефекти (некомплектність) виникли при проведенні військового параду у 2018 році (як пояснив представник позивача військовий парад проходив 24.08.2018), а акт (претензію) № 23/23 складено третьою особою значно пізніше - 08.04.2019, ніж виявлено недоліки поставленого відповідачем товару за вищезазначеними договорами.
Під час приймання-передачі продукції за договорами позивачем не надіслано відповідачеві будь-яких заперечень (претензій) щодо кількості, пакування, зовнішнього вигляду, цілісності та комплектуючих продукції, а також не відповідності такої продукції нормативним документам.
Позивачем не було дотримано умови пункту 7.5 договору, оскільки відсутній акт контролю, за яким комісія позивача могла б встановити порушення, що вказана продукція не придатна для подальшого використання за призначенням та підлягає поверненню постачальнику для заміни на якісну та відповідну умовам договорів № 129 від 29.06.2018 та № 167 від 06.08.2019.
Окрім того, дефекти товару виявлені третьою особою 03.11.2018, проте позивач не повідомив про зазначений факт відповідача. Представники відповідача участі у виявленні недоліків, не брали та для такої участі не запрошувались, що є порушення умов пункту 2.6 договорів, які передбачають, що у випадку, якщо будуть встановлені порушення у якості товару відповідно до встановлених супровідних документів на нього або нестача будь-якої його кількості, представник позивача спільно з представником відповідача складає окремий акт і залежно від причин недоліків позивач пред`являє претензії стороні, що порушила його законні інтереси.
Акт контролю продукції у порушення вимог пункту 2.6 договорів не складався, в матеріалах справи відсутній. Відповідач для складання такого акту запрошений не був. Акт (претензію) надіслано відповідачу лише 28.10.2019, тобто майже через рік, після виявлення недоліків. Також у даному акті (претензії) відсутня вимога про виклик представника відповідача для з`ясування і встановлення реальних причин виходу з ладу поставленої продукції.
Як пояснив суду представник позивача, про виявлені недоліки поставленого відповідачем товару позивач дізнався 08.04.2019, проте з претензією про сплату коштів за неякісний товар звернувся до відповідача лише 17.06.2020.
Підстави такого зволікання у складенні акту щодо дефектів товару, надсилання претензії відповідачу, та складення акту від 08.04.2019 третьою особою, яка не є стороною договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо поставки товару, позивачем не обґрунтовано належними, достатніми та достовірними доказами у розумінні статей 76-78 ГПК України.
Крім того, під час судового слухання цієї справи представник позивача усно зазначив, що причини виходу з ладу асфальтохідних башмаків позивачем не з`ясовувались, а також позивач не встановив недоліків товару під час його приймання-передачі відповідачем та під час його монтажу на гусениці.
Третьою особою у акті (претензії) № 23/23 від 08.04.2019 вказано, що основною причиною виходу з ладу виробів ГМ 569 гусениця асфальтохідна є невідповідність виробів вимогам ТУ 38 105 1970-90, проте не зазначено, яким саме вимогам ТУ 38 105 1970-90 не відповідають ці вироби й у який спосіб (експертиза, огляд спеціалістів тощо) встановлено факт невідповідності.
Також у цьому акті третьою особою наведено, що вироби ГМ 569 гусениця асфальтохідна у кількості 12 комплектів (що складає 2688 шт. башмаків асфальтохідних) підлягають відновленню заводом виробника (відповідачем у справі), а позовній заяві йде мова про відшкодування відповідачем позивачеві вартості 758 шт. башмаків асфальтохідних на суму 2 016 280,00 грн по ціні за шт. в сумі 2 660,00 грн, тоді як за договором № 129 відповідачем поставлено позивачу 2830 шт. башмаків асфальтохідних з болтами по ціні за одиницю виробу - 2 577,30 грн, а за договором № 167 відповідачем поставлено позивачу 2021 шт. башмаків асфальтохідних з болтами по ціні за одиницю виробу - 2 660,00 грн, а тому суд вважає, що позивачем не обґрунтовано та ненаведено у позовній заяві саме за яким договором поставлено товар неналежної якості та за якою ціною за одиницю виробу, а відповідно, не наведено обґрунтованого розрахунку позовних вимог.
Відповідно до ГОСТ В 15.703, яким регулюється порядок пред`явлення та задоволення рекламацій по якості продукції для військової техніки, у випадку виявлення невідповідності якості продукції виклик представника постачальника для участі у прийманні продукції та складанні рекламаційного акту є обов`язковим.
Згідно із даним ГОСТом повідомлення про виклик представника постачальника повинно бути направлено постачальнику не пізніше 24 годин після виявлення невідповідності якості продукції встановленим вимогам. В порушення цих вимог представника постачальника (відповідача) позивачем не було викликано взагалі.
Даним ГОСТом встановлено, що рекламаційний акт повинен бути складений протягом п`яти діб після виявлення дефектів продукції та в 3-х денний термін після складання направлений постачальнику.
За приписами частини восьмої статті 269 ГК України позови, що випливають з поставки неналежної якості, можуть бути пред`явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.
Згідно акту (претензії) № 23/23 від 08.04.2019 недоліки були виявлені 03.11.2018, а позов подано до суду позивачем 04.09.2020, що виходить за межі строків позовної давності, передбачених частиною восьмою статті 269 ГК України.
Башмаки асфальтохідні 303 АГТ.002сбСБ - 55, які поставилися за договорами № 129 від 29.06.2018 та № 167 від 06.08.2019 прийняті позивачем по якості та кількості в повному обсязі згідно видаткових накладних № 25 від 04.07.2018 та № 27 від 10.08.2018.
У подальшому, башмаки асфальтохідні встановлювались у військовій частині на гусеничну стрічку з порушеннями умов нормативної документації. Під час встановлення башмаків на гусеничну стрічку, болти кріплення затягувались з надмірним моментом затягування у 35 кгс.м, у зв`язку з чим відповідач звернувся до розробника ДП «ХКБМ» за роз`ясненнями. Листом № 3879/37 від 05.07.2018 ДП «ХКБМ» повідомлено, що момент затягування болтів кріплення повинен складати 8 кгс.м, а збільшення моменту затягування болтів призведе до передчасного руйнування асфальтохідного башмаку.
З позовної заяви та доданих документів не вбачається обґрунтування того, за яким саме показником, передбаченим ГОСТом продукція є неналежної якості - що саме не відповідає нормативам. Відсутні посилання на будь-які технологічні порушення при виготовленні вказаної продукції.
Відповідачем продукція виготовлена у відповідності до ТУ «Башмак асфальтохідний 303 АГТ.002сбСБ -55» та іншим нормативним актам, а позивач не вказує у позовній заяві, які саме показники якості відповідачем недотримані: твердість «по Шору А.»; міцність; міцність зв`язку гуми з металом, тощо.
Також позивач не вказує, які саме наукові методи дослідження він використовував при встановленні неякісності товарів та які спеціальні знання чи спеціалістів для визначення показників неякісності залучав. Позивач не провів жодних випробувань на доведення своєї позиції та не надав таку можливість відповідачу, позивач, в порушення умов договорів, не викликав представника відповідача для спільного встановлення недоліків, некомплектності товару та складення відповідного акту.
Долучений до позову у якості доказу акт (претензія) від 08.04.2019 № 23/23 військової частини НОМЕР_3 - складений не стороною договору поставки та не у зв`язку з виконанням умов договорів поставки. Претензій до позивача, щодо неправильного монтажу продукції, виготовленої відповідачем, третя особа не пред`являла, хоча мала претензії щодо інших складових частин гусеничної стрічки, що вбачається з акт (претензії) від 08.04.2019 року № 23/23.
З акту вбачається, що сам акт це претензія щодо неякісності виробів ГМ 569, які відповідач не виготовляв. Вихід із ладу продукції відповідача міг бути і у зв`язку з неякісністю виробів ГМ 569 (гусеничної стрічки).
Позивач у позові зазначає, що за договорами поставки було всього поставлено 4851 одиниць товарів, в той же час за змістом долучених до позовної заяви документів судом встановлено, що неякісних одиниць товарів - 380 шт. та 55 шт., під час експлуатації третьою особою асфальтохідних башмаків вийшло з ладу 575 одиниць (55+380+27+113), натомість позивач у позовній заяві зазначив іншу кількість 758 штук. Щодо виходу з ладу решти одиниць товарів, позивач доказів не надав та у позові підстав звернення до суду щодо решти товару не зазначив.
Продукція «неналежної якості» відповідачу не повернута та перебуває у подальшому користуванні позивача і третьої особи після виявлення недоліків та заявлення претензій.
Крім цього, продукція вимагає спеціальних умов зберігання, згідно ТУ 38 105 1970-90, недотримання яких також може вплинути на якість продукції.
Третя особа у своїх письмових поясненнях не зазначає про те, що під час приймання-передачі військовою частиною НОМЕР_3 машин на гусениця яких були встановлені асфальтохідні башмаки були виявлені дефекти зазначених башмаків, та про наявність зауважень щодо їх зовнішнього вигляду, цілісності та комплектуючих, а також було виявлено їх невідповідність ТУ «Башмак асфальтохідний 303 АГТ.002сбСБ - 55» або іншим нормативним документам.
Крім того, третя особа у своїх поясненнях не зазначила дату початку експлуатації та постановки на машини ГМ 355 «ТОР» асфальтохідних башмаків, а також конкретного період часу коли зазначені машини з поставленими на них асфальтохідними башмаками пройшли по дорозі 40 км при середній швидкості 30 км/год., а також дати коли відбулась затяжка кріплень башмаків після перших 10 км та дати коли мало місце вихід з ладу 6 асфальтохідних башмаків до перших 10 км. пробігу виробу.
Також, третя особа у своїх поясненнях зазначає, що встановлення асфальтохідних башмаків на машини ГМ 355 «ТОР» було проведено після першого тренування присвяченого 27- річниці Незалежності України (24 серпня 2018 року), а зазначені дефекти були виявлені при підготовці і проведенні військового пораду у 2018 році.
Натомість відповідно до акту (претензії) від 08.04.2019 № 23/23 дефекти були виявлені 03.11.2018, тобто більше ніж через два місяці після того, як зі слів третьої особи вони виникли при проведенні 24.08.2018 військового параду.
Крім цього, третя особа у своїх поясненнях основною причиною виходу з ладу виробів ГМ 569 гусениця асфальтохідна зазначає не відповідність вимогам ТУ 3, проте третя особа у своїх поясненнях не обґрунтувала, яким саме вимога ТУ 3 не відповідає вироблена та поставлена саме відповідачем продукція - башмак асфальтохідний 303 АГТ.002сбСБ - 55. Третя особа не вказує, які саме вимоги ТУ відповідачем не були дотримані, також не зазначає будь-які технологічні порушення при виготовленні вказаної продукції.
Відповідно до правової природи правовідносин сторін, в даному випадку на позивача покладається обов`язок довести наявність та розмір шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Згідно статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Шкода у цивільному праві розуміється як знищення або зменшення особистого чи суспільного блага.
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.
За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.
Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 908/999/17.
В свою чергу, господарський суд вважає недоведеною наявність усіх складових цивільного правопорушення у діях відповідача.
З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги те, що позивачем не доведено суду обставин поставки відповідачем позивачеві товару неналежної якості за вищезазначеними договорами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
25.09.2020 від відповідача до суду надійшла заява про від 22.09.2020 б/н (вх. № 2940к) про застосування строків позовної давності, відповідно до якої відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки позивачем виявлено дефекти поставленого відповідачем товару 03.11.2018, акт-претензію № 23/23 складено 08.04.2019, який надіслано відповідачеві 28.10.2019, а позо подано до суду 09.09.2020, що виходить за межі позовної давності, передбачених частиною восьмою статті 269 Господарського кодексу України, відповідно до якої позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред`явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.
Проте судом не застосовуються наслідки спливу позовної давності у зв`язку із встановленням судом необґрунтованості позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.
Розподіл судових витрат між сторонам.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судовий збір в сумі 30 244,20 грн покладається на позивача у зв`язку з відмовою в позові.
На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову відмовити.
Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 24 грудня 2020 року.

Суддя Ю.А. Джепа