ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1324/20

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Мережна, буд. 3)

про стягнення 22887610,24 грн. заборгованості за договором постачання природного газу № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р., у тому числі 10517591,29 грн. пені, 2448316,67 грн. 3% річних, 9921702,28 грн. інфляційних втрат,

секретар судового засідання: Павлюк В.Г.

Представники сторін:

від позивача: Кисіль Т.В. (довіреність № 14-116 від 09.04.2020 р.);

від відповідача: не з`явився;

Обставини справи:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі НАК Нафтогаз України, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа (далі КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа, відповідач) про стягнення стягнення 33969338,22 грн. заборгованості за договором постачання природного газу № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р., у тому числі 11757499,91 грн. пені, 4522262,18 грн. 3% річних, 17689576,13 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа зобов`язань за договором постачання природного газу № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р. в частині своєчасного проведення розрахунку за переданий у власність відповідача природний газ, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 11757499,91 грн. пені, 4522262,18 грн. 3% річних, 17689576,13 грн. інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.05.2020 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.06.2020 р.

Підготовче засідання відкладалось.

16.06.2020 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява № 14/4-3848-20 від 11.06.2020 р. (вх. № 11921/20 від 16.06.2020 р.) про зменшення розміру позовних вимог, за змістом якої позивач просить суд стягнути з відповідача 22887610,24 грн. заборгованості за договором постачання природного газу № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р., у тому числі 10517591,29 грн. пені, 2448316,67 грн. 3% річних, 9921702,28 грн. інфляційних втрат. Заява мотивована тим, що в постановах Верховного Суду у справах № 908/2648/18, № 912/684/19, № 912/685/19, № 910/1827/19, № 916/2259/18, № 912/690/19 викладена правова позиція щодо відсутності підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на кошти, які держава компенсує за рахунок коштів, сплачених на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків (у тому числі спільних протокольних рішень). При цьому, Верховний Суд вважає правомірним нарахування вказаних штрафний санкцій на заборгованість, яка сплачена власними коштами відповідача.

З огляду на викладене, позивач, посилаючись на ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, просив суд прийняти заяву про зменшення розміру позовних вимог у даній справі № 911/1324/20.

Окрім того, у вказаній заяві АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України просить суд повернути останньому 166225,92 грн. судового збору за подання позову у даній справі, у зв`язку із поданням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.07.2020 р. судом було прийнято заяву позивача № 14/4-3848-20 від 11.06.2020 р. (вх. № 11921/20 від 16.06.2020 р.) про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим подальший розгляд даної справи здійснюється з урахуванням вказаної заяви, а саме - про стягнення 22887610,24 грн. заборгованості за договором постачання природного газу № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р., у тому числі 10517591,29 грн. пені, 2448316,67 грн. 3% річних, 9921702,28 грн. інфляційних втрат.

Також ухвалою господарського суду Київської області від 20.07.2020 р. було, серед іншого, продовжено КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа строк для подання відзиву на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів, встановлених п. 4 розділу Х Прикінцеві положення ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.07.2020 р. було повернуто АТ НАК Нафтогаз України судовий збір у сумі 166225,92 грн., сплачений та перерахований до Державного бюджету України згідно з платіжним дорученням № від 05.05.2020 р., у зв`язку із прийняттям судом вказаної заяви № 14/4-3848-20 від 11.06.2020 р. про зменшення розміру позовних вимог у даній справі.

07.08.2020 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив № 970 від 29.07.2020 р. (вх. № 16681/20 від 07.08.2020 р.) на позов, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначає, що 30.09.2016 р. між КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа та позивачем було укладено договір постачання природного газу № 1648/1617-ТЕ-17, згідно з умовами якого постачальник зобов`язувався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язувався оплатити його на умовах вказаного договору. Як стверджує відповідач, за період з 31.10.2016 р. по 31.03.2017 р. у власність останнього позивач передав природний газ на загальну суму 281319062,33 грн.

Відповідач вказує, що відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р № 20, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами. Як стверджує відповідач, в період з 31.10.2016 р. по 27.03.2018 р. Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області, департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації, КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа та АТ НАК Нафтогаз України були підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких є організація проведення взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р № 20 на загальну суму 157177288,82 грн.

Поряд з цим, КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа зазначає, що вартість отриманого від позивача природного газу у розмірі 28394180,04 грн. відповідач сплатив за рахунок фінансування пільг і субсидій населенню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, якою запроваджено новий механізм фінансування субвенцій на надання пільг та житлових субсидій населенню, в результаті чого повне погашення заборгованості за спірний період відбулося 27.03.2018 р.

Водночас, відповідач наголошує, що АТ НАК Нафтогаз України прийняло в якості оплати за газ кошти бюджетної субвенції згідно вказаної постанови Кабінету Міністрів України, а несвоєчасність здійснення державою компенсації пільг та субсидій мало наслідком несвоєчасну оплату відповідачем отриманого газу за договором № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р., оскільки майже весь залишок заборгованості за вказаним договором був компенсований державою лише 27.03.2018 р., а у КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа, відповідно, була відсутньою можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, оскільки відповідач не регулював надходження коштів державних субвенцій.

Окрім того, як вказує відповідач, решта заборгованості сплачувалась останнім з рахунку зі спеціальним режимом використання згідно з нормативами розподілу коштів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р., якою затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки. Вказаним Порядком, як вважає відповідач, фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник із спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами. КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа вказує, що кошти з оплати отриманого останнім природного газу було перераховано постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання з посиланням у призначенні платежу на постанову Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення на загальну суму 83920174,47 грн.

Окрім того, відповідач вказує, що КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа не могло самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались останньому позивачем на підставі договору постачання природного газу № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р., з огляду на те, що всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, розподіляються уповноваженим банком самостійно згідно з затвердженим постановами НКРЕКП алгоритмом та перераховуються на рахунок позивача. При цьому, як наголошує відповідач, підприємство не може керуватися загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобов`язань з безперебійного забезпечення споживачів тепловою енергією, оскільки повинно діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь.

З огляду на викладене, оскільки оплата за спожитий природний газ здійснювалась відповідачем у порядку та на умовах, визначених Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217, на підставі нормативів перерахування коштів, прийнятих на підставі постанов НКРЕКП, у відповідності до умов п. 6.2 договору № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р., на які КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа не могло вплинути, то, відповідно, підстави для нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з порушенням п. 6.1 договору, є відсутніми.

14.08.2020 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь № 39/5-1056-20 від 12.08.2020 р. (вх. № 17204/20 від 14.08.2020 р.) на відзив, відповідно до якої позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію, позивач зазначає, що відповідно до пункту 6.1 договору постачання природного газу № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р. оплата за газ, здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. При цьому, як вказує позивач, останній виконав взяті на себе зобов`язання за договором у повному обсязі, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

АТ НАК Нафтогаз України наголошує, що, укладаючи договір № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р., сторони у пп. 2 п. 6.3 визначили, що відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 договору, а отже, було чітко встановлено строки виконання зобов`язання щодо сплати коштів за отриманий природний газ. Проте, як вказує позивач, здійснення КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа оплати за природний газ власними коштами відбувалось з порушенням умов договору 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р., що, в свою чергу, призвело до нарахування штрафних санкцій.

При цьому, позивач вважає, що посилання відповідача на Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217, є безпідставним, оскільки вказаним Порядком визначено виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання, і який не впливає на зобов`язання сторін щодо належної оплати послуг за договором.

Щодо посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р № 20, АТ НАК Нафтогаз України зазначає, що нарахування ним пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснювалось лише на власні кошти КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа, сплачені ним як господарюючим суб`єктом на підставі спільних протокольних рішень.

17.09.2020 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь відзив № 1198 від 16.09.2020 р. (вх. № 19757/20 від 17.09.2020 р.), за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позову АТ НАК Нафтогаз Україна до КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначає, що питання проведення розрахунків між сторонами за спожитий газ було врегульовано державою шляхом розроблення спеціального порядку із використанням бюджетних коштів на пільги та субсидії. Окрім того, відповідач посилається на платіжні доручення, з яких вбачається, що кошти з оплати отриманого останнім природнього газу було перераховано позивачу на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання з посиланням у призначенні платежу на постанову Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р.

У судовому засіданні 17.09.2020 р. представники позивача та відповідача заявили про надання суду всіх наявних у Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.09.2020 р. було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 жовтня 2020 р.

12.10.2020 р. до господарського суду Київської області від Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа надійшла заява № 1327 від 09.10.2020 р. (вх. № 22139/20 від 12.10.2020 р.) про зупинення провадження у справі, відповідно до якої відповідач зазначав, що оплата за поставлений позивачем природний газ на виконання умов договору № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р. була проведена в порядку та на умовах пункту 6.1 договору, у визначеному статтею 19-1 Закону України Про теплопостачання та постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки порядку, за затвердженими постановами НКРЕКП нормативами (алгоритмами) розподілу коштів через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, при яких відповідач не міг впливати на порядок, строки та розміри розрахунків. Тому підстави для нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з порушенням п. 6.1 договору відсутні, а спір у справі № 911/1324/20 виник з правовідносин, які є подібними з правовідносинами у справі № 903/918/19, яка на даний час передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Враховуючи вищевикладене та подібність правовідносин у даній справі № 911/1324/20 і справі № 903/918/19, яка передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, відповідач просить суд зупинити провадження у справі № 911/1324/20 до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 903/918/19, для усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.10.2020 р. було зупинено провадження у справі № 911/1324/20 до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судових рішень у справі № 903/918/19.

19.11.2020 р. до господарського суду Київської області від представника АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України надійшло клопотання № 39/5-3327-20 від 19.11.2020 р. (вх. № 25631/20 від 19.11.2020 р.) про поновлення провадження у даній справі № 911/1324/20, мотивоване тим, що обставина, яка стала підставою для зупинення провадження у справі № 911/1324/20, на даний час усунута, оскільки 16.10.2020 р. Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду прийняв постанову у вказаній справі № 903/918/19.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.11.2020 р. було поновлено провадження у справі № 911/1324/20.

Як встановлено судом, в ухвалі господарського суду Київської області від 30.11.2020 р. було допущено описку у зазначенні про призначення на 21.12.2020 р. о 10:00 підготовчого судового засідання замість судового засідання з розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.12.2020 р. було виправлено допущену в ухвалі господарського суду Київської області від 30.11.2020 р. у справі № 911/1324/20 описку.

18.12.2020 р. до господарського суду Київської області від КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа засобами електронного зв`язку надійшло клопотання № 1581 від 18.12.2020 р. (вх. № 31372/20 від 18.12.2020 р.) про відкладення розгляду справи, згідно з яким відповідач просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з хворобою представника відповідача.

У судовому засіданні 21.12.2020 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала у повному обсязі та заперечувала проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Розглянувши клопотання відповідача № 1581 від 18.12.2020 р. (вх. № 31372/20 від 18.12.2020 р.) про відкладення розгляду даної справи, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення, про що без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу, з огляду на те, що до клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не було подано жодних доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин, зокрема, щодо хвороби представника підприємства, як і доказів неможливості направлення іншого уповноваженого представника юридичної особи відповідача для участі у судовому засіданні.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Поряд з цим, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У судовому засіданні 21.12.2020 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

30.09.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (на даний час - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») (постачальник) та Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа (споживач) було укладено договір № 1648/1617-ТЕ-17 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. природний газ орієнтовним обсягом до 78751,658 тис.куб.м.

У відповідності з п. 3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Пунктом 5.2 договору визначено, що ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 5930,40 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором.

Згідно з п. 8.2 договору, у разі невиконання п. 6.1 цього договору споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплати на користь постачальника платежів відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нарахованих на всю суму заборгованості за цим договором (п. 8.3 договору).

Пунктом 10.3 договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором, у тому числі - щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Відповідно до п. 11.3 договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: 1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 11.5 та 11.6 цього договору; 2) сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором; 3) договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору; 4) будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі - про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2016 р. до 31.03.2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

На виконання умов договору № 1648/1617-ТЕ-17 від 30.09.2016 р. НАК «Нафтогаз України» було поставлено КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа природний газ на загальну суму 281319062,33 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, у тому числі від 31.10.2016 р. на суму 29340926,80 грн., від 30.11.2016 р. на суму 50393467,25 грн., від 31.12.2016 р. на суму 60186757,84 грн., від 31.01.2017 р. на суму 60737834,32 грн., від 28.02.2017 р. на суму 50287236,00 грн., від 31.03.2017 р. на суму 30372840,12 грн., підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими їх печатками.

Зазначена обставина сторонами справи не заперечується.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 р. № 20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області (сторона № 1), Департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації (сторона № 2), КП Білоцерківтепломережа (сторона № 3) та НАК Нафтогаз України (сторона остання), з метою погашення взаємної заборгованості, підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України (далі Спільні протокольні рішення), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20), а саме:

- Спільне протокольне рішення від 15.02.2017 р. № 1005, яким, зокрема, визначено, що Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні № 1 у сумі 27447000,00 грн. з приміткою: Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.2); Сторона № 1 перераховує на рахунок сторони № 2 кошти у сумі 27447000,00 грн. із записом у графі призначення платежу: за січень місяць 2017 року П 0 грн.; за січень місяць 2016 року С 27447000,00 грн. Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.3); Сторона № 2 перераховує кошти стороні № 3 через рахунки з обліку доходів районних/міських бюджетів та реєстраційні рахунки управлінь праці та соціального захисту населення РДА/МВК пільги та субсидії у сумі 27447000,00 грн. записом у графі призначення платежу: за січень місяць 2017 року П 0 грн.; за січень місяць 2017 року С 27447000,00 грн. Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.4); Сторона № 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 4574500,00 грн. за природний за 2016 рік згідно з договором від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ17, із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20, за природний газ за 2016 рік, договір від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ17, у тому числі ПДВ 4574500,00 грн. (пункт 2.5);

- Спільне протокольне рішення від 17.01.2017 р. № 173, яким, зокрема, визначено, що Державна казначейська служба України у Київській області перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні № 1 у сумі 52302000,00 грн. з приміткою: Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.2); Сторона № 1 перераховує на рахунок сторони № 2 кошти у сумі 52302000,00 грн. із записом у графі призначення платежу: за грудень місяць 2016 року П 4314000 грн.; за грудень місяць 2016 року С 47988000 грн. Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.3); Сторона № 2 перераховує кошти стороні № 3 через рахунки з обліку доходів районних/міських бюджетів та реєстраційні рахунки управлінь праці та соціального захисту населення РДА/МВК пільги та субсидії у сумі 52302000 грн. із записом у графі призначення платежу: за грудень місяць 2016 року П 4314000 грн.; за грудень місяць 2016 року С 47988000 грн. Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.4); Сторона № 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 52302000 грн., у тому числі ПДВ 8717000 грн., зокрема, 42987588,82 грн. за природний газ за 2016 рік згідно з договором від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ17, із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20, за природний газ за 2016 рік, договір від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ-17, у тому числі ПДВ 7164598,14 грн.» (пункт 2.5);

- Спільне протокольне рішення від 16.03.2017 № 1752, яким, зокрема, визначено, що Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні № 1 у сумі 42544000 грн. з приміткою: Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.2); Сторона № 1 перераховує на рахунок сторони № 2 кошти у сумі 42544000 грн. із записом у графі призначення платежу: за лютий місяць 2017 року П 4374000 грн.; за лютий місяць 2017 року С 38170000 грн. «Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20» (пункт 2.3); Сторона № 2 перераховує кошти стороні № 3 через рахунки з обліку доходів районних/міських бюджетів та реєстраційні рахунки управлінь праці та соціального захисту населення РДА/МВК пільги та субсидії у сумі 42544000 грн. із записом у графі призначення платежу: за лютий місяць 2017 року П 4374000 грн.; за лютий місяць 2017 року С 38170000 грн. «Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20» (пункт 2.4); Сторона № 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 42544000 грн., у тому числі ПДВ 7090666,67 грн., за природний 2016 рік згідно з договором від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ-17, у тому числі ПДВ 7090666,67 грн. (пункт 2.5);

- Спільне протокольне рішення від 19.04.2017 р. № 2271, яким, зокрема, визначено, що Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні № 1 у сумі 34000000 грн. з приміткою: Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.2); Сторона № 1 перераховує на рахунок сторони № 2 кошти у сумі 34000000 грн. із записом у графі призначення платежу: за березень місяць 2017 року П 2082000 грн.; за березень місяць 2017 року С 31918000 грн. Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.3); Сторона № 2 перераховує кошти стороні № 3 через рахунки з обліку доходів районних/міських бюджетів та реєстраційні рахунки управлінь праці та соціального захисту населення РДА/МВК пільги та субсидії у сумі 34000000 грн. із записом у графі призначення платежу: за березень місяць 2017 року П 2082000 грн.; за березень місяць 2017 року С 31918000 грн. «Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20» (пункт 2.4); Сторона № 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 34000000 грн., у тому числі - 16451874,30 грн., за природний 2016 рік згідно з договором від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ-17, із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20, за природний газ за 2016 рік, договір від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ-17, у т.ч. ПДВ 2741979,05 грн.»; 17548125,70 грн., за природний 2017 рік згідно з договором від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ-17 із записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20, за природний газ за 2017 рік, договір від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ-17, у т.ч. ПДВ 2924687,62 грн.» (п. 2.5);

- Спільне протокольне рішення від 20.11.2017 р. № 4023, яким, зокрема, визначено, що Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні № 1 у сумі 7282000 грн. з приміткою: Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.2); Сторона № 1 перераховує на рахунок сторони № 2 кошти у сумі 7282000 грн. із записом у графі призначення платежу: за жовитень місяць 2017 року П 0 грн.; за жовтень місяць 2017 року С 7282000 грн. Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.3); Сторона № 2 перераховує кошти стороні № 3 через рахунки з обліку доходів районних/міських бюджетів та реєстраційні рахунки управлінь праці та соціального захисту населення РДА/МВК пільги та субсидії у сумі 7282000 грн. із записом у графі призначення платежу: за жовтень місяць 2017 року П 0 грн.; за жовтень місяць 2017 року С 7282000 грн. Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.4); Сторона № 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 7282000 грн., у тому числі ПДВ 1213666,67 грн., за природний газ за 2017 рік згідно з договором від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ-17, із записом в графі призначення платежу: Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20, за природний газ за 2017 рік, договір від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ-17, у тому числі ПДВ 1213666,67 грн. (пункт 2.5);

- Спільне протокольне рішення від 14.12.2017 р. № 4321, яким, зокрема, визначено, що Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні № 1 у сумі 2916700 грн. з приміткою: Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.2); Сторона № 1 перераховує на рахунок сторони № 2 кошти у сумі 2916700 грн. із записом у графі призначення платежу: за листопад місяць 2017 року П 636500 грн.; за листопад місяць 2017 року С 2280200 грн.» Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20» (пункт 2.3); Сторона № 2 перераховує кошти стороні № 3 через рахунки з обліку доходів районних/міських бюджетів та реєстраційні рахунки управлінь праці та соціального захисту населення РДА/МВК пільги та субсидії у сумі 2916700 грн. із записом у графі призначення платежу: за листопад місяць 2017 року П 636500 грн.; за листопад місяць 2017 року С 2280200 грн. Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20 (пункт 2.4); Сторона № 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 2916700 грн., у тому числі ПДВ 486116,67 грн., за природний газ за 2017 рік згідно з договором від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ-17, із записом в графі призначення платежу: Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20, за природний газ за 2017 рік, договір від 30.09.2016 р. № 1648/1617-ТЕ-17, у тому числі ПДВ 486116,67 грн. (пункт 2.5).

З матеріалів справи слідує, що КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа було оплачено поставлений НАК «Нафтогаз України» газ у повному обсязі, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача за загальний період з 30.10.2016 р. до 27.03.2018 р.

Проте, як зазначає позивач, відповідач, в порушення умов договору, за отриманий природний газ розраховувався несвоєчасно.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати за спожитий природний газ, позивач і звернувся до суду з даним позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за періоди прострочення оплат.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як зазначалося вище та вбачається з матеріалів справи, борг відповідача перед позивачем за поставлений газ згідно договору № 1648/1617-ТЕ-17 постачання природного газу від 30.09.2016 р. станом на момент подання позову до суду було погашено повністю, однак з порушенням строків виконання зобов`язання.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р № 20, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами. У період з 31.10.2016 р. по 27.03.2018 р. Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області, департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації, КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа та АТ НАК Нафтогаз України були підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких є організація проведення взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р № 20 на загальну суму 157177288,82 грн.

Водночас, відповідач наголошував, що решта заборгованості сплачувалась останнім з рахунку зі спеціальним режимом використання згідно з нормативами розподілу коштів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р., якою затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки. Вказаним Порядком, як вважає відповідач, фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник із спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами. КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа вказує, що кошти з оплати отриманого останнім природного газу було перераховано постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання з посиланням у призначенні платежу на постанову Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення на загальну суму 83920174,47 грн.

На переконання відповідача, оскільки КП Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа не могло вплинути на розрахунки за поставлений позивачем газ, то, відповідно, підстави для нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з порушенням п. 6.1 договору, є відсутніми.

Як зазначалось вище, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 10517591,29 грн. пені, 2448316,67 грн. 3% річних, 9921702,28 грн. інфляційних втрат.

При цьому, суд звертає увагу, що нарахування постачальником пені, 3% річних та інфляційних втрат за остаточним розрахунком позивача не здійснювались на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Як зазначалось вище, пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі невиконання п. 6.1 цього договору споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У силу вимог ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що заявлений до стягнення розмір пені було визначено позивачем в сумі 10517591,29 грн., нарахованій на заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат щодо кожного акту приймання-передачі природного газу окремо, у тому числі за період з 26.11.2016 р. до 25.01.2017 р. в сумі 62193,28 грн., з 27.12.2016 р. до 27.02.2017 р. в сумі 255009,39 грн., з 26.01.2017 р. до 25.07.2017 р. в сумі 1193516,81 грн., з 28.02.2017 р. до 27.08.2017 р. в сумі 485427,79 грн., з 28.03.2017 р. до 27.09.2017 р. в сумі 5323558,39 грн., з 26.04.2017 р. до 25.10.2017 р. в сумі 3197885,63 грн., і він є арифметично вірним.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 2448316,67 грн. 3% річних та 9921702,28 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 2448316,67 грн., нарахованій на заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат щодо кожного акту приймання-передачі природного газу окремо, у тому числі з 26.11.2016 р. до 25.01.2017 р. в сумі 8884,75 грн., з 27.12.2016 р. до 27.02.2017 р. в сумі 36429,91 грн., з 26.01.2017 р. до 10.08.2017 р. в сумі 170502,41 грн., з 28.02.2017 р. до 09.01.2018 р. в сумі 69346,83 грн., з 28.03.2017 р. до 15.03.2018 р. в сумі 1332118,87 грн., з 26.04.2017 р. до 26.03.2018 р. в сумі 831033,90 грн., і він є арифметично вірним.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 9921702,28 грн., нарахованих на заборгованість відповідача, з урахуванням часткових оплат щодо кожного акту приймання-передачі природного газу окремо, у тому числі за грудень 2016 року в сумі 16228,80 грн., за січень 2017 року в сумі 74900,28 грн., з лютого 2017 року до серпня 2017 року включно в сумі 740429,25 грн., з березня 2017 року до січня 2018 року в сумі 370161,46 грн., з квітня 2017 року до березня 2018 року в сумі 5381778,81 грн., з травня 2017 року до лютого 2018 року в сумі 2448316,67 грн., і він є обґрунтованим та арифметично вірним.

Отже, за результатами перевірки судом розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, наданих позивачем, суд встановив, що вони є арифметично вірними. Крім того, відповідачем вірність розрахунку не заперечено, власного контррозрахунку не надано.

Водночас, суд відзначає, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуг має право, зокрема, отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг і повертати їх у разі ненадання таких послуг чи пільг.

Пунктом 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків, які здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки, зокрема, на соціальний захист та соціальне забезпечення. При цьому, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 97 БК України).

Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 89 та статтею 102 БК України видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Порядком № 256 (затверджений Постановою КМУ від 04 березня 2002 р. № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету").

Таким чином, держава в особі уповноважених органів є учасником правовідносин з постачання природного газу окремим категоріям населення на пільговій основі.

Відповідно до частини 6 статті 48 БК України бюджетні зобов`язання щодо виплати, зокрема, субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" врегульовано питання механізму проведення розрахунків за газ коштами, які надходять до теплогенеруючих та теплопостачальних організацій від споживачів, і він не стосується коштів, які спрямовуються для розрахунків за газ за рахунок державних субвенцій.

У п. 20 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 р. у справі № 903/918/19 зазначено, що аналіз приписів статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» в сукупності з положеннями Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. на виконання статті 19-1 цього Закону, дозволяє дійти висновку, що Порядком № 217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

Водночас, положення Порядку № 217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Визначений Порядком № 217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Отже, положення Порядку № 217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями статтей 79, 265 Господарського кодексу України щодо здійснення відповідачем господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу статті 42 ГК України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі - щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Таким чином, Об`єднана палата у справі № 903/918/19 відступила від правового висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.03.2020 р. у справі № 917/530/19, про те, що відповідач, як теплопостачальна організація, не відповідає перед позивачем за прострочення в оплаті за поставлений природний газ в частині розрахунків, що здійснювалася відповідно до Порядку № 217 через рахунки із спеціальним режимом використання за встановленими НКРЕКП нормативами перерахування коштів.

Наведена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.10.2020 р. у справі № 925/1235/19.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у даній справі у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи документів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Білоцерківтепломережа (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Мережна, буд. 3, код 04654336) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 200771 (десять мільйонів п`ятсот сімнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто одну) грн. 29 коп. пені, 2448316 (два мільйони чотириста сорок вісім тисяч триста шістнадцять) грн. 67 коп. 3% річних, 9921702 (дев`ять мільйонів дев`ятсот двадцять одну тисячу сімсот дві) грн. 28 коп. інфляційних втрат, 343314 (триста сорок три тисячі триста чотирнадцять) грн. 15 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29.12.2020 р.

Суддя В.М. Бабкіна