ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
СУДОВИЙ НАКАЗ
"28" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3693/20
Суддя господарського суду Одеської області Літвінов С.В., розглянувши заяву (вх. №3823/20 від 23.12.2020р.) Фізичної особи-підприємця Пахальчука Олександра Леонідовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до боржника Фізичної особи-підприємця Фотеєва Олега Олександровича( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про видачу судового наказу,
Подану до господарського суду заяву про видачу судового наказу Фізична особа-підприємець Пахальчук Олександр Леонідович обґрунтовує неналежним виконанням з боку боржника прийнятих на себе зобов`язань за договором №16122019 від 16.12.2019р. в частині надання послуг.
Фізичною особою-підприємцем Пахальчуком Олександром Леонідовичем на підтвердження правомірності заявлених вимог було надано суду, зокрема, договір №16122019 від 16.12.2019р., квитанція на оплату відповідно до п. 4.1. договору.
З поданої до господарського суду заяви про видачу судового наказу вбачається, що Фізичною особою-підприємцем Пахальчуком Олександром Леонідовичем на виконання умов договору №16122019 від 16.12.2019р. було оплачено першу частину оплати у розмірі 10 000грн., в свою чергу, Фізичною особою-підприємцем Фотеєвим Олегом Олександровичем зобов`язання по договору виконані не були.
Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Пахальчука Олександра Леонідовича про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Фотеєва Олега Олександровича заборгованості у розмірі 10 000 грн., господарський суд дійшов наступного висновку.
Приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України врегульовано, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Враховуючи приписи п. 5 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлений обов`язок суду зазначити у судовому наказі посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги, суд зазначає наступне.
Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з п.7 ч.1 ст.155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст.157 Господарського процесуального кодексу України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
За приписами ч. 1 ст.159 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
Враховуючи вищевикладене, заява Фізичної особи-підприємця Пахальчука Олександра Леонідовича про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Фотеєва Олега Олександровича заборгованості за договором №16122019 від 16.12.2019р. у розмірі 10 000 грн. підлягає задоволенню.
Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі покладаються судом на боржника відповідно до приписів п. 6 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України.
Що стосується стягнення з боржника витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 16 Господарського процесуального кодексу України.
За ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Порядок розподілу судових витрат визначено ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Пунктом 2 ч. 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15ц).
За приписами ч.ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно ч.1 ст.26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом наведених законодавчих приписів склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000грн. не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та не підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 148, 154, 155, 159 Господарського процесуального кодексу України, суд -
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Фотеєва Олега Олександровича( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Пахальчука Олександра Леонідовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 210,20 грн.
Стягувач: Фізична особа-підприємець Пахальчук Олександр Леонідович ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).
Боржник: Фізична особа-підприємець Фотеєв Олег Олександрович ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 )
3. Копію судового наказу, копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами, надіслати боржнику.
4. Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.
5. Повідомити боржника, що:
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.157 ГПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
Згідно з ч.1 ст.159 ГПК України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
Дата набрання судовим наказом законної сили: ______________________________.
Строк пред`явлення судового наказу до виконання: __________________________.
Дата видачі судового наказу стягувачу: _____________________________________.
Суддя Літвінов Сергій Володимирович