ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2852/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх-Плюс 2012"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Витязь"
про про стягнення 405 244,97 грн.
за участю представників сторін :

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Успіх-Плюс 2012", м. Мелітополь звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Витязь", м. Харків заборгованість за договором поставки продукції №1111/2 від 31.05.16р. в сумі 405 244,97 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 11.09.20р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26.10.20р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів по 10.12.20р. За заявою позивача підготовче засідання відкладено на "18" листопада 2020 р. о 10:00 год.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.11.20р. представник відповідача ознайомився з матеріалами справи.

Ухвалою суду від 18.11.20р. виправлено описку допущену в пункті першому резолютивної частини ухвали від 26.10.20р. шляхом зазначення вірної дати до якої продовжено строк підготовчого провадження, а саме - 10.12.20р.

18.11.20р. від представник відповідача надійшла заява про продовження строку на подачу відзиву на позовну заяву, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів по 11.12.20р. та оголошення перерви в підготовчому засіданні.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.11.2020 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 08.12.2020 року.

Ухвалою про повідомленням від 09.12.2020 року повідомлено відповідача про те, що протокольною ухвалою від 08.12.2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 24.12.2020 року.

Представник позивача в судове засідання 24.12.2020 року не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка в розписці про наступні дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 24.12.2020 року не з`явився, ухвалу про повідомлення від 09.12.2020 року було направлено на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та яка співпадає з адресою, зазначеною у Витягу з ЄДРПОУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку сторін в судове засідання обов`язковою, суд дійшов висновку про те, що їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

31 травня 2016 року між ТОВ УСПІХ-ПЛЮС 2012 (Постачальник, позивач) та ТОВ Машинобудівний завод Витязь (Покупець, відповідач) було укладено договір поставки продукції № 1111/2 ( Договір).

Відповідно до п. 1.1. умов Договору Постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність Покупцю певну Продукцію відповідно до умов даного Договору, видаткових накладних.

Відповідно до п. 1.2 Договору Покупець зобов`язується прийняти цю продукцію та своєчасно здійснити її оплату на умовах даного Договору.

Згідно п. 2.1. Договору Ціни на Продукцію встановлені в гривнях та визначені в рахунках-фактурах по кожному замовленню.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що ціна, кількість, найменування, пакування та інші характеристики товару можуть за домовленості Сторін встановлювались у видаткових накладних. Якщо Сторони не підписали специфікації, замінюють їх та несуть відповідні функції видаткові накладні.

Відповідно до п. 3.3 Договору Постачальник зобов`язується виготовити продукцію та поставити її Покупцю в термін 21 робочий день з моменту зарахування попередньої оплати згідно п. 2.3.1 даного договору.

Згідно п. 3.4 Договору Покупець зобов`язується прийняти продукцію на умовах п. 3.2 Договору протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення про його готовність до відвантаження.

Відповідно до п. 3.2 Договору прийняття продукції здійснюється Покупцем на складі Постачальника по кількості і якості відбувається відповідно до прикладеної супроводжувальної документації, а також відповідно до інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання, затверджених Постановами державного Арбітражу при Раді Міністрів СРС № П-6 і № П-7 (зі змінами).

Згідно п. 9.1 Договору, даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині гарантійних зобов`язань - до їх закінчення.

За домовленістю сторін по Договору дія цього Договору була пролонгована. Таким чином, Договір після 31.12.2017 не припинив дію і на виконання цього Договору Відповідачу надсилались наступні рахунки для оплати поставленої Продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов вищезазначеного договору, було направлено відповідачу засобами електронного зв`язку рахунок-фактуру № УП-0000123 від 28.02.2018 року на загальну суму 942342,37 грн. із зазначенням кількості, ціни та суми до сплати.

Також, як свідчать матеріали справи, позивачем було поставлено відповідачу товар, що підтверджується наступними документами:

- видатковою накладною № УП-0000132 від 06.06.2018 на суму 176289,95 гривень та товарно-транспортною накладною № Р0606/18 від 06.06.2018;

- видатковою накладною № УП-0000162 від 04.07.2018 на суму 93689,18 гривень;

- видатковою накладною № УП-0000170 від 04.07.2018 на суму 74110,32 грн. та товарно- транспортною накладною № Р0407/18 від 04.07.2018 року;

- видатковою накладною № УП-0000168 від 26.07.2018 на суму 598252,92 гривень та товарно-транспортною накладною № Р2607/18 від 26.07.2018 року.

Таким чином, загальна вартість поставленого товару за вищезазначеними накладними становить 942342,37 грн.

В свою чергу відповідач лише частково виконав свої зобов`язання за договором та здійснив часткову оплату за поставлений товар згідно вищезазначених видаткових накладних у розмірі 682395,26 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 259947,11 грн.

В подальшому, на виконання умов Договору позивачем було надіслано засобами електронного зв`язку відповідачу рахунок- фактуру № У11-0000250 від 19.04.2018 року на загальну суму 125342,00 гривень, в якому зазначено перелік Продукції, кількість, ціну та суму до сплати.

На виконання вищезазначеного рахунку-фактури, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 125342,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № УП-0000169 від 26.07.2018 року та товарно-транспортною накладною №Р2607/18 від 26.07.2018 року.

За вищезазначеним рахунком-фактурою відповідачем не було здійснено оплату, у зв`язку з чим заборгованість останнього складає 125342,00 грн.

Крім того, на виконання умов Договору позивачем було надіслано засобами електронного зв`язку рахунок - фактуру № УП-0000915 від 21.11.2018 року на загальну суму 10841,60 гривень, в якому зазначено перелік Продукції, кількість, ціну та суму до сплати.

На виконання вищезазначеного рахунку-фактури, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 10841,60 грн., що підтверджується видатковою накладною № УП-0000293 від 30.11.2018 року, який отримано відповідачем на підставі довіреності № 340 від 21.11.2018 року.

В свою чергу відповідач лише частково виконав свої зобов`язання за договором та здійснив часткову оплату за поставлений товар згідно вищезазначеною видатковою накладною у розмірі 5400,00 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача за вказаною накладною становить 5441,60 грн.

На виконання договору, позивачем було надіслано засобами електронного зв`язку відповідачу рахунок - фактуру № УП-0000934 від 28.02,2018 року на загальну суму 19460,28 гривень, в якому зазначено перелік Продукції, кількість, ціну та суму до сплати.

На виконання вищезазначеного рахунку-фактури, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 19460,28 грн., що підтверджується видатковою накладною № УП-0000310 від 18.12.2018 року, який отримано відповідачем не підставі довіреності № 368 від 17.12.2018 року.

В свою чергу відповідач лише частково виконав свої зобов`язання за договором та здійснив часткову оплату за поставлений товар згідно вищезазначеною видатковою накладною у розмірі 5838,00 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача за вказаною накладною становить 13622,28 грн.

На виконання умов договору позивачем було надіслано засобами електронного зв`язку відповідачу рахунок - фактуру № УП-0000935 від 28.1 1.2018 року на загальну суму 51716,22 гривень, в якому зазначено перелік Продукції, кількість, ціну та суму до сплати.

На виконання вищезазначеного рахунку-фактури, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 51716,22 грн., що підтверджується видатковою накладною № УП-0000002 від 11.01.2019 року, який отримано відповідачем не підставі довіреності № 385 від 29.12.2018 року.

В свою чергу відповідач лише частково виконав свої зобов`язання за договором та здійснив часткову оплату за поставлений товар згідно вищезазначеною видатковою накладною у розмірі 46546,49 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача за вказаною накладною становить 5169,73 грн.

На виконання умов договору позивачем було надіслано засобами електронного зв`язку відповідачу рахунок фактуру № УГІ-0000949 від 05.12.2018 року на загальну суму 7024,51 гривень, в якому зазначено перелік Продукції, кількість, ціну та суму до сплати.

На виконання вищезазначеного рахунку-фактури, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 7024,51 грн., що підтверджується видатковою накладною № УП-0000312 від 20.12.2018 року, який отримано відповідачем не підставі довіреності № 375 від 20.12.2018 року.

В свою чергу відповідач лише частково виконав свої зобов`язання за договором та здійснив часткову оплату за поставлений товар згідно вищезазначеною видатковою накладною у розмірі 4712,26 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача за вказаною накладною становить 2312,25 грн.

На виконання умов договору позивачем було надіслано засобами електронного зв`язку відповідачу рахунок - фактуру № УП-0000955 від 10.12.2018 року на загальну суму 6820,00 гривень, в якому зазначено перелік Продукції, кількість, ціну та суму до сплати.

На виконання вищезазначеного рахунку-фактури, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 6820,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № УП-0000313 від 20.12.2018 року, який отримано відповідачем не підставі довіреності № 374 від 20.12.2018 року.

В свою чергу відповідач лише частково виконав свої зобов`язання за договором та здійснив часткову оплату за поставлений товар згідно вищезазначеною видатковою накладною у розмірі 3410,00 грн., у зв`язку з чим заборгованість відповідача за вказаною накладною становить 3410,00 грн.

Враховуючи те, що відповідачем не в повному обсязі здійснювалась оплата за поставлений товар, у останнього утворилась заборгованість, яка і загальному розмірі складає 435244,97 грн., що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2018 року по 30.04.2019 року, підписаним обома сторонами.

Після підписання сторонами акту звірки взаєморозрахунків, відповідачем було частково сплачено 20000,00 грн., у зв`язку з чим станом на 07.11.2019 року заборгованість відповідача становить 415244,97 грн.

Враховуючи те, що відповідачем не було здійснено оплату за поставлений позивачем товар у повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач відзиву на позов та доказів сплати заборгованості не надав.

В матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки продукції № 1111/2 від 31.05.2016 року у розмірі 405244,97 обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так в даному випадку на підтвердження понесених позивачем витрат на послуги адвоката, останнім було надано до суду договір про надання правової допомоги № 137/20 від 31.08.2020 року, укладений між позивачем та адвокатом Сивова Яна Віталіївна, додаток № 1 від 31.08.2020 року до договору про надання правової допомоги, рахунок № 137/20 від 31.08.2020 року на суму 7000,00 грн., акт приймання-передачі послуг від 01.09.2020 року за договором про надання правової допомоги на суму 7000,00 грн. та копію виписки з рахунку про перерахування коштів у розмірі 7000,00 грн.

Як вбачається з акту приймання-передачі послуг від 01.09.2020 року, адвокатом було надано позивачу послуги з підготовки позовної заяви загальною вартістю 5000,00 грн. та супровід справи у суді першої інстанції на суму 2000,00 грн.

Таким чином, загальна сума наданих адвокатом послуг склала 7000,00 грн.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В свою чергу, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Крім того, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 24.11.2020 року по справі № 911/4242/15.

В даному випадку, розмір витрат на послуги адвоката позивачем є підтвердженим наявними у матеріалах справи доказами, відповідачем в свою чергу не було надано клопотання про зменшення витрат на послуги адвоката, у зв`язку з чим дійшов висновку про доведеність позивачем витрат у розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову у повному обсязі, суд дійшов висновку, що витрати на послуги адвоката позивача, заявлені останнім покладаються на відповідача у повному обсязі в розмірі 7000,00 грн.

Крім того, з урахуванням ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача в розмірі 6078,67 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в розмірі 2102,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Витязь" (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 120Ж, код 39763914, МОФ 380805 АТ "Райффайзен Банк Аваль", р/р НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх-Плюс 2012" (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Дмитра Донцова, буд. 15/19, , р/р НОМЕР_2 у АТ "ОТП Банк" м. Києва, МФО 300528) 405244,97 грн. основного боргу, 7000,00 грн. адвокатських витрат та 6078,67 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.20р.

Суддя Л.В. Шарко

922/2852/20