ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2020 р. Справа№ 910/1097/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020

у справі №910/1097/20 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

до Міністерства оборони України

про стягнення 1 303 739,65 грн

УСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 1 303 739,65 грн суми заборгованості, з яких 1 092 792,14 грн - сума інфляційних втрат, 210 947,51 грн - сума 3% річних за порушення строків оплати поставленого товару за період з 23.01.2017 по 30.06.2017 на підставі ст.ст. 257, 625, 691, 692 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі №910/1097/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр-т. Повітрофлотський, 6, код 00034022) на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (12441, Житомирська область, смт. Новогуйвинське, вул. Дружби народів, 1, код 07620094) 1 093 356 (один мільйон дев`яносто три тисячі триста п`ятдесят шість) грн 80 коп. інфляційних втрат, 210 947 (двісті десять тисяч дев`ятсот сорок сім) грн 51 коп. 3% річних та 19 564 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) грн 56 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а тому посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на підставу невиконання своїх грошових зобов`язань є безпідставними та не обґрунтованими.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі №910/1097/20. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі №910/1097/20 скасувати повністю та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначає, що сума боргу у розмірі 16 141 686,00 грн, яка підлягала стягненню за рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі 910/22751/15 не була облікована, як кредиторська заборгованістю Міністерства оборони України та в органах державної казначейської служби - не реєструвалася. Оскільки заборгованість у розмірі 16 141 686,00 грн не була бюджетною, плата нарахованих на указану суму інфляційних витрат в розмірі 1 093 356,80 грн та трьох процентів річних у розмірі 210 947,51 грн за рахунок видатків, виділених Міністерству оборони України на 2020 рік неможливе. Таким чином на думку скаржника, рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі № 910/1097/19 ґрунтується на припущеннях, а тому не може бути законним, обґрунтованим, а тому воно має бути скасовано, а по справі ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2020 апеляційну скаргу Міністерства оборони України у справі №910/1097/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Пашкіна С.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського від 26.11.2020 у справі №910/1097/20 відкрито апеляційне провадження у справі №910/1097/20 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України.

14.12.2020 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2020 у справі №910/1097/20 без змін. В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав, що рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2020 відповідає вимогам ст.. 236 ГПК України. Доводи наведені у апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, містять власні припущення щодо оцінки доводів сторін, а тому, на думку позивача, така апеляційна скарга не підлягає задоволенню судом апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Отже, беручи до уваги вищенаведене, після проведення колегією суддів наради головуючим суддею було оголошено вступну та резолютивну частину постанови, якою апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі №910/1097/20 залишено без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 19.10.2020 без змін.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/22751/15 позовні вимоги Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" про стягнення заборгованості за передані у 2014 році Міністерству оборони України 20 одиниць військової техніки задоволено повністю та стягнуто з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" 16 141 686 грн заборгованості, вищевказане рішення залишено без змін відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 та постанови Верховного Суду від 06.06.2018 у даній справі.

Отже, судом було установлено, що у справі №910/22751/15 грошове зобов`язання відповідача з оплати переданої у 2014 році військової техніки на суму 16 141 686 грн виникло після її прийняття у строк визначений ч. 1 ст. 692 ЦК України.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи убачається, що оплата за отримані 20 одиниць військової техніки проведена Міністерством оборони України 24.04.2018 на стадії виконання судового рішення у повному обсязі на суму 16 141 686,00 грн, відповідно до банківською випискою по рахунку позивача.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з поставки відповідачеві товару, а відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з своєчасної оплати його вартості у строк визначений ч. 1 ст. 692 ЦК України після прийняття товару у 2014 році.

Відповідно, доказів сплати указаної заборгованості у строк визначений ч. 1 ст. 692 ЦК України відповідачем суду не надано.

Ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати вартості поставленого товару у строк визначений ч. 1 ст. 692 ЦК України, позивачем нараховано відповідачеві 1 093 356,80 грн інфляційних втрат та 210 947,51 грн 3% річних за період з 23.01.2017 року по 30.06.2017 року.

Стосовно посилання відповідача у апеляційній скарзі, що грошове зобов`язання Міністерства оборони України з оплати військової техніки виникло лише з дати винесення постанови Київського апеляційного господарського суду по справі №910/22751/15, тобто з 08.02.2018, тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 23.01.2017 по 30.06.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із змісту рішення суду у справі №910/22751/15, яке на момент розгляду даної справи набрало законної сили, останнім установлено, що грошове зобов`язання відповідача з оплати переданої у 2014 році військової техніки на суму 16 141 686 грн виникло після її прийняття у строк визначений ч. 1 ст. 692 ЦК України. Обставини, які були установлені судовим рішенням у справі №910/22751/15, не підлягають доказуванню в межах даної справи щодо учасників даного спору. Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи відповідача наведені у скарзі з цього приводу є необґрунтованими.

Доводи відповідача/апелянта про відсутність бюджетного фінансування та видатків у 2020 році, передбачених для сплати 3% річних та інфляційних втрат, з посиланням на норми Бюджетного кодексу України, - судом відхиляються як безпідставні та необґрунтовані з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а тому посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на підставу невиконання своїх грошових зобов`язань є безпідставними та не обґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення 1 093 356,80 грн інфляційних втрат та 210 947,51 грн 3% річних за період з 23.01.2017 по 30.06.2017 є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який здійснено у відповідності до вимог закону.

Щодо доводів Міністерства оборони України, наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про задоволення позовних вимог, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі №910/1097/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти відповідача.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі №910/1097/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі №910/1097/20 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції у справі №910/1097/20 набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 29.12.2020.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.А. Пашкіна

С.І. Буравльов