ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. Справа№ 910/12365/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Дикунської С.Я.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 03.12.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Гулієва Алі Гочу Огли на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2020 про відмову у відкритті провадження (повний текст ухвали підписано 21.08.2020)

у справі №910/12365/20 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Гулієва Алі Гочу Огли

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд

1. Зміст позовних вимог та обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

Фізична особа - підприємець Гулієв Алі Гочу Огли звернувся до Господарського суду міста з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі -відповідач, Укртрансбезпека) про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд вагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування за актом №040192 від 09.08.2020 про стягнення 567 євро.

Позовна заява обґрунтована тим, що розрахунок є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки посадові особи відповідача повинні були витребувати у водія документи для з`ясування характеру вантажу, хто є перевізником відповідно до товарно-транспортної накладної, і потім на ім`я перевізника складати (оформляти) результати проведеної перевірки (акти, довідки, розрахунки).

Крім того, позивач зазначає, що документи на підставі, яких здійснено розрахунок має ряд недоліків, зокрема, з їх змісту не можливо встановити характеристик зважувального обладнання, яке було використане відповідачем, відсоток похибки ваг, а також як відбувалося зважування, в русі чи на вагах, що встановлені стаціонарно в пункті зважування.

2. Зміст оскаржуваної ухвали місцевого суду

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2020 відмовлено у відкритті провадження за позовом Фізичної особи - підприємця Гулієва Алі Гочу Огли до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд.

Ухвала вмотивована тим, що позовні вимоги Фізичній особі - підприємця Гулієва Алі Гочу Огли до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд не підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

3. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Фізична особа - підприємець Гулієв Алі Гочу Огли 14.09.2020 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2020 у справі №910/12365/20 і направити справу до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом було безпідставно відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки позивач оскаржує розрахунок №040192 від 09.08.2020 на суму 567,00 євро, що не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, так як не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язаний із вирішенням питання щодо стягнення коштів.

4. Заперечення на апеляційну скаргу

Відповідач не скористався своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

5. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

14.09.2020 Фізична особа - підприємець Гулієв Алі Гочу Огли звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2020 у справі №910/12365/20.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2020 справу №910/12365/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Агрикова О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Гулієва Алі Гочу Огли на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2020, розгляд справи призначено на 15.10.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. 15.10.2020 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.10.2020 у справі №910/12365/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 справу №910/12365/20 прийнято до провадження визначеним складом суду, розгляд справи призначено на 05.11.2020.

У зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. 05.11.2020 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.11.2020 у справі №910/12365/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2020 справу №910/12365/20 прийнято до провадження визначеним складом суду, розгляд справи призначено на 03.12.2020.

12.10.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справ, обґрунтоване тим, що розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 19 КАС України, не зумовлює виникнення прав і обов`язків для позивача, а тому розрахунок не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу. Виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, яке підлягає судовому захисту.

До початку розгляду справи по суті від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Зазначено, що апеляційну скаргу підтримують, клопотань не мають.

У судове засідання 03.12.2020 з`явився представник відповідача.

Представник Фізичної особи - підприємця Гулієва Алі Гочу Огли у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином. При цьому, як зазначалось вище у своєму клопотання, представник позивача просив суд апеляційної інстанції справу розглядати без його участі та участі позивача.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представник позивача, що не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Представник відповідача заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заявлене клопотання відповідача про закриття провадження у справі колегія суддів відхиляє, оскільки у даному судовому процесі переглядається ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі, тобто провадження за позовною заявою Фізичної особи - підприємця Гулієва Алі Гочу Огли не було відкрито.

6. Застосоване законодавство

Згідно зі ст.2, ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України «Про третейські суди», якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 7 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно з ч. 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

7. Позиція апеляційного суду

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, Фізична особа - підприємець Гулієв Алі Гочу Огли звернулася до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд вагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування за Актом №040192 від 09.08.2020 року про стягнення 567 євро.

Звертаючись до Господарського суду міста Києва з цим позовом позивач, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 по справі №926/16/19, зазначив, що спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, оскільки не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язаний із вирішенням питання щодо стягнення коштів.

Визначаючи юрисдикцію суду під час розгляду цієї справи, Північний апеляційний господарський суд керується таким.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Укртрансбезпеку, шляхом реорганізації (злиття) Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103), Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З наведеного вбачається, що відповідач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

При цьому, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 21 КАС України адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, у тому числі й на користь держави) мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №926/16/19.

Аналіз наведеного правового врегулювання та суб`єктний склад свідчить про те, що спір про стягнення плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування в дохід Державного бюджету підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язаний із вирішенням питання щодо стягнення коштів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд вагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №926/16/19 як на правові висновки щодо юрисдикції господарських судів з розгляду спорів про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд визнається помилковим, адже у справі №926/16/19 предметом спору було стягнення плати за проїзд вагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, що є відмінним від правового регулювання та кваліфікації правовідносин у цій справі.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що між позивачем та Державною службою України з безпеки на транспорті відсутні господарські відносини врегульовані Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, іншими актами господарського, цивільного законодавства та відсутній спір про право, що виникає з відповідних відносин, а тому даний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскаржуваний розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому він не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. При цьому, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. З огляду на викладене такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №803/3/18.

8. Висновки апеляційного суду

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що спір не підлягає розгляду в господарському суді.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали місцевого суду згідно зі ст. 280 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Гулієва Алі Гочу Огли на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2020 про відмову у відкритті провадження у справі №910/12365/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2020 про відмову у відкритті провадження у справі №910/12365/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Фізичну особу - підприємця Гулієва Алі Гочу Огли.

4. Матеріали справи №910/12365/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 28.12.2020 після виходу судді з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Я. Дикунська

С.Р. Станік