ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29 грудня 2020 року Справа № 903/889/19

Суддя Господарського суду Волинської області Войціховський В.А., при секретарі судового засідання Сердюковій А.О.,

за участю:

Полянського Є.А. - адвокат, представник Акціонерного товариства "Аграрний фонд" (довіреність від 16.06.2020р. №573-02/20; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЗР №21/1214 від 11.08.2017р.);

Михайлець О.В. представник Державного агентства резерву України (довіреність від 03.03.2020р.);

Вавренюка О.А. представник Державного агентства резерву України (довіреність від 17.02.2020р.);

Трофимюка П.В. державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби (посвідчення ВН№0039 від 26.03.2018р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області

скаргу Акціонерного товариства "Аграрний фонд"

на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

до відповідача: Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне агентство резерву України

про стягнення 960 867,36грн.

Встановив: 09 листопада 2020 року за вх. №01-52/20/20 на адресу Господарського суду Волинської області від Акціонерного товариства "Аграрний фонд" надійшла скарга №02-08/1/2882 від 04.11.2020р. на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), котрі, на думку скаржника, полягали у прийнятті неправомірної постанови від 13.10.2020р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №62759347.

Відтак, скаржник просив суд:

-визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича у виконавчому провадженні № 62759347;

-скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.10.2020р. у виконавчому провадженні № 62759347;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича у виконавчому провадженні № 62759347;

-зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відновити виконавче провадження № 62759347;

-зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вжити невідкладні заходи щодо розшуку та стягнення грошових коштів з боржника, в тому числі, шляхом звернення стягнення на виявлене майно боржника.

Поруч з цим, скаржник просив суд забезпечити участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції та визначити суд, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час судового засідання, а саме: Господарський суд міста Києва (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44Б), Господарський суд Київської області (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 16), Північний апеляційний господарський суд (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1-А), Київський апеляційний суд (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2А), Солом`янський районний суд міста Києва (03113, м. Київ, вул. Полковника Шутова, 1), Шевченківський районний суд міста Києва (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А), Святошинський районний суд міста Києва (01032, м. Київ, вул. Жилянська, 142 та 03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 27-А), Подільський районний суд міста Києва (04071, м. Київ, вул. Хорива, 21), Дніпровський районний суд міста Києва (02105, м. Київ, вул. Сергієнка, 3).

В обгрунтування скарги, АТ "Аграрний фонд", здійснюючи посилання на положення ст. ст. 28, 37, 48, 74 ЗУ "Про виконавче провадження", ст. ст. 197, 339, 340 ГПК України, ст. 5 Розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012р., п. 10 Розділу 1 Положення про Автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016р. №2432/5, засвідчував, що жодних дій із перевірки майнового стану боржника, доходів боржника державним виконавцем у виконавчому провадженні №62759347 не вчинялося.

Крім того, у виконавчому провадженні №62759347, серед іншого, не надсилались запити щодо наявності у боржника зареєстрованих договорів оренди земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Держземкадастрі та до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, ГУ Держпраці, АТ "Українська залізниця" Філія "Головний інформаційно-обчислювальний центр", Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної авіаційної служби України, Державної служби морського та річкового транспорту України, ГУ статистики, ДФС України, Фонду державного майна, Державної АБІ України, ДП "Агентства з індентифікації і реєстрації тварин", ДП "Держреєстри України" щодо наявності зареєстрованого за боржником майна, майнових прав, подальшої перевірки можливості їх відчуження.

В той же час, Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затверджене Наказом Фонду державного майна України 29.12.2010р. № 1954 (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 24.01.2011 р. за № 109/18847) визначає принципи та процедуру віднесення майна до такого, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств.

Проте, державним виконавцем запити щодо отримання результатів інвентаризації та запити до органу, що уповноважений управляти державним майном, та затверджує окремо перелік майна, що включається, та перелік майна, що не включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства стосовно ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" не направлялись.

Отже, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюком Павлом Володимировичем, на думку скаржника, не було вчинено усі дії передбачені законом, що спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі, зокрема, щодо розшуку майна, на яке можна звернути стягнення, а також не було направлено запити до всіх органів влади, які відповідно до законодавства володіють інформацією.

У оскаржуваній постанові підставою для її винесення вказано, що здійснені виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, виявилися безрезультатними.

Згідно п. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Проте, жодного посилання на такий акт як у самій Постанові, так і у матеріалах АСВП не міститься, в той час, як постанова про повернення виконавчого документа стягувачу виноситься на підставі встановлених та викладених у акті фактів.

Крім того, згідно ст. 20 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012р. у постанові про повернення виконавчого документа стягувану обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. У оскаржуваній постанові дану вказівку не виконано, натомість, лише вказано строк для повторного пред`явлення.

Враховуючи викладене вище, на переконання скаржника, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюком Павлом Володимировичем не було здійснено всіх належних виконавчих дій та заходів для забезпечення виконання наказу про примусове виконання рішення від 14.07.2020 року, виданого на виконання рішення Господарського суду Волинської області від 26.02.2020 року у справі № 903/889/19, а, відтак, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.10.2020 року у виконавчому провадженні № 62759347 винесено з порушеннями вимог законодавства та без належних на те підстав.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.11.2020р. (з підстав, визначених у зазначеному процесуальному документі) відповідну скаргу було залишено без руху, встановлено скаржнику строк для усунення встановлених при поданні скарги недоліків.

Заява АТ "Аграрний фонд" від 30.11.2020р. про усунення недоліків скарги, подана у встановлений судом строк з долученими до матеріалів скарги відповідними підтверджуючими документами (описами вкладення у цінний лист від 27.11.2020р., фіскальними чеками від 27.11.2020р. та поштовими накладними від 27.11.2020р.), надійшла до Господарського суду Волинської області поштовим зв`язком 04 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 07.12.2020р. скаргу Акціонерного товариства "Аграрний фонд" було прийнято до провадження та призначено її розгляд в судовому засіданні на 14.12.2020р. з повідомленням про день та час його проведення скаржника, боржника, третьої особи у справі, а також органу державної виконавчої служби шляхом направлення відповідної ухвали суду на поштові та електронні адреси останніх, у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Аграрний фонд" про проведення судового засідання з розгляду скарги у справі №903/889/19 в режимі відеоконференції було відмовлено.

08.12.2020р. на адресу суду від Акціонерного товариства "Аграрний фонд", за підписом адвоката Проніна О.А. (довіреність від 16.06.2020р. №567-02/20, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КС №6427/10 від 15.02.2018р.), надійшло клопотання від 07.12.2020р., в котрому заявник просив суд надати можливість його уповноваженому представнику брати участь у судовому засіданні по розгляду скарги у справі №903/889/19 в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів "EasyCon".

Поруч з цим, 09.12.2020р. на адресу суду від Акціонерного товариства "Аграрний фонд", за підписом адвоката Проніна О.А. надійшло клопотання від 09.12.2020р., в котрому заявник просив суд розглянути скаргу за відсутності уповноваженого представника Акціонерного товариства "Аграрний фонд" за наявними у скарзі матеріалами. При цьому, заявник повідомив про відсутність технічної можливості забезпечити участь його представника в судовому засіданні за допомогою системи "EasyCon".

10.12.2020р. на адресу суду від Державного агентства резерву України (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача), за підписом представника Лук`янової Р.І. (довіреність від 03.03.2020р.), надійшло клопотання про відкладення судового засідання з розгляду скарги у справі №903/889/19 на інший день та час, у зв`язку з тим, що для належного та грунтовного опрацювання скарги агентству необхідний додатковий час.

Крім того, третя особа просила суд забезпечити участь її уповноваженого представника в подальших судових засіданнях в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 14.12.2020р. судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду скарги в судовому засіданні на 29.12.2020 р. на 11:00 год., а також встановлення державному виконавцю строку до 17.12.2020р. для подання суду, скаржнику, боржнику та третій особі відзиву по суті скарги, встановлення скаржнику, боржнику та третій особі строків до 23.12.2020р. для подання суду та учасникам судового процесу письмових пояснень, заперечень (за наявності) стосовно відзиву державного виконавця.

Також, ухвалою суду від 14.12.2020р. суд постановив повідомити АТ "Аграрний фонд", ДП "Луцький КХП №2", Державне агентство резерву України про відкладення розгляду скарги в судовому засіданні, встановлення строків для подання суду відзиву по суті скарги, письмових пояснень, заперечень (за наявності) стосовно відзиву державного виконавця, згідно протокольної ухвали, постановленої судом за результатами проведеного 14.12.2020р. судового засідання.

В той же час, ухвалою суду від 14.12.2020р. клопотання АТ "Аграрний фонд" та Державного агентства резерву України про участь у судовому засіданні 29.12.2020р. по справі №903/889/19 в режимі відеоконференції було задоволено, постановлено Солом`янському районному суду міста Києва забезпечити проведення 29.12.2020р. на 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції в приміщенні суду судового засідання по справі №903/889/19.

17.12.2020р. на адресу суду від Державного агентства резерву України надійшло заперечення на скаргу з обгрунтовуючими заперечення документами, в котрому агентство скаргу заперечило та просило суд відмовити в задоволенні останньої в повному обсязі.

При цьому засвідчило, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.01.2019р. № 134-р "Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" із сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства підприємство передано до сфери управління Державного агентства резерву України.

Отже, майно державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" належить до сфери управління Держрезерву та знаходиться під дією Закону України "Про державний матеріальний резерв" та інших норм законодавства України і, відповідно, має особливий правовий режим регулювання, який діє під час здійснення виконавчих проваджень.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 02.10.2019р. № 145-ІХ, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Посилаючись на положення ст. 4 ЗУ "Про державний матеріальний резерв", ст. 19 Конституції України, ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" третя особа засвідчила, що Державне підприємство "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" входить до підприємств, щодо яких прямо заборонено вчиняти виконавчі дії. Таким чином, державний виконавець відповідно до вимог чинного законодавства, правомірно повернув наказ Господарського суду Волинської області від 14.07.2020р. № 903/889/19-1 стягувачу.

З огляду на викладене, державний виконавець, на переконання третьої особи, виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності із ЗУ "Про виконавче провадження" та ЗУ "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 02.10.2019р. № 145-ІХ, а тому скарга є безпідставною, та такою що не підлягає задоволенню.

18.12.2020р. на адресу суду надійшов відзив державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича від 17.12.2020р. Вих.№2.1-35/11806, в котрому державний виконавець скаргу заперечив та просив суд відмовити в задоволенні останньої в повному обсязі.

При цьому державний виконавець засвідчив, що виконавче провадження АСВП №62759347 відкрите 07.08.2020р. державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - Бенещук Л.М. 16.09.2020p. було приєднане до зведеного виконавчого провадження №57212311.

Понад три тисячі сканкопій документів зведеного виконавчою провадження №57212311 містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження та окремо не дублювалися у ВП№62759347.

Зведене виконавче провадження №57212311 (до якого входило і виконавче провадження №62759347) на підставі постанови заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення виконання рішень у Волинській області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Артема Ляшенка від 24.03.2020р. про передачу зведеного виконавчого провадження АСВП №57212311 за виконавчими документами про стягнення заборгованості із ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" та відповідні матеріали виконавчих проваджень передані 24.03.2020р. з Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 13, ч.5 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець вказав, що перевірка майнового стану боржника (належного йому майна) здійснювалася державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні регулярно шляхом доступу до державних реєстрів - Державного реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також майновий стан перевірявся шляхом надсилання вимог до ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" та неодноразово одержано інформацію від боржника у вигляді декларацій про майно.

Впродовж поточного 2020 року майновий стан боржника не змінився, оскільки окреме нерухоме майно продавалося раніше - у минулих роках.

На підставі розпорядження КМУ від 16.01.2019р. №134-р "Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" до сфери управління Державного агентства резерву було передано цілісний майновий комплекс ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2".

Відтак, твердження представника "Аграрного фонду" про те, що державним виконавцем не було встановлено, яке майно включено до цілісного майнового комплексу, яке передано до відання Державного агентства резерву і, що не проведено його інвентаризацію, на думку державного виконавця, не відповідає дійсності.

Майно перебуває на балансі підприємства, розпорядженням КМ України передбачено, що до сфери управління передано цілісний майновий комплекс, без будь-яких виключень.

По-друге, Законом України "Про державний матеріальний резерв" чітко передбачено, що запаси державного резерву, а також підприємства, які входять до її системи не можуть бути відчужені. Якщо підприємство не може бути відчужене в цілому, то і відповідне і його майно також.

На підставі статей 18, 56 Закону №1404-VІІІ державний виконавець повідомив, що відповідно до п.5.5. та п.5.9. Статуту ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання, власником майна є держава в особі Кабінету Міністрів України. Відчуження чи передача майна здійснюється виключно на підставі рішення Кабінету Міністрів України. Правомочності щодо розпорядження майном здійснюються підприємством за згодою власника в особі уповноваженого органу управління.

Державне майно, яке знаходиться в господарському віданні підприємств, установ та організацій, що входять до сфери управління Держрезерву, має спеціальний статус і призначене для виконання державою функцій щодо накопичення та зберігання матеріальних цінностей державного резерву.

Крім того, згідно з інформаційним листом Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів за участю підприємств, установ та організацій системи державного резерву" від 13.02.2002р. №01-8/153 прийняття рішень про звернення стягнення на майно установ та організацій системи державного резерву суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

У зведеному виконавчому провадженні №57212311 (до якого входило і виконавче провадження №62759347) 13.05.2020 року державним виконавцем Трофимюком П.В. було додатково винесено постанову про арешт коштів боржника - ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", яку за вих. №2.1-35/5092 надіслано до фінансових установ виконання та надання інформації про наявні у боржника кошти на його рахунках. Раніше такий арешт накладено у зведеному виконавчому провадженні у 2018 році.

Згідно відповідей фінансових установ, які одержувалися протягом поточного 2020 року, рахунки боржника, ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" закриті (відсутні відкриті рахунки), або залишок коштів на наявних рахунках відсутній для виконання даної постанови за заявленими платіжними вимогами.

ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" на даний час відкриті рахунки в комерційних банках (які арештовані), на які можуть надійти кошти на рахунки підприємства, - постанова про арешт коштів боржника - ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", яку за вих. №2.1-35/5092 надіслано до фінансових установ для виконання, поширюється також і на рахунки боржника, які будуть відкриті ним у фінансових установах і в майбутньому.

Також до фінансових установ надіслано 24.07.2020р. платіжні вимоги про списання коштів з рахунків боржника (за їх наявності).

Платіжні вимоги повернуті фінансовими установами тимчасово без виконання, оскільки кошти на рахунках були відсутні, або не відкривалися рахунки.

Крім того, арешти накладені на майно (кошти) боржника не знімалися, оскільки статтею 40 ЗУ "Про виконавче провадження" не передбачено їх зняття за наслідками завершення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження".

По третє, оскільки виконавче провадження завершене на підставі п.9 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" законом встановлено заборону звернення стягнення на майно боржника, попереднє складання акту у разі повернення виконавчого документа стягувачу не передбачено Законом.

По четверте, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу сформована за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження та містить усі необхідні пункти резолютивної частини, а порядок повторного пред`явлення до виконання ПАТ "Аграрний фонд" відомий, адже він не відрізняється від первинного.

Відтак, 13 жовтня 2020 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", з правом повторного пред`явлення до виконання протягом трьох років до 13.10.2023 року, про що вказано у постанові - тому права ПАТ "Аграрний фонд", на переконання державного виконавця, не є порушеними. Порядок пред`явлення виконавчого документа передбачено Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

Раніше, ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" було включено до переліків об`єктів, що мають стратегічне значення та не підлягають приватизації згідно Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Пунктом третім розділу ІІІ ЗУ "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" №145-ІХ від 02.10.2019р. передбачено, що забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до ЗУ "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених ЗУ "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

До того ж, як передбачено ч. 9 ст. 11 ЗУ "Про управління об`єктами державної власності", нерухоме майно об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження.

Поруч з цим, скаржник ПАТ "Аграрний фонд" у своїй скарзі не вказав доказів щодо існування реального негативного впливу безпосередньо на його права та, що суб`єкт оскарження своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю порушив його права, свободи чи інтереси, та що у неї виникло право на звернення до суду за їх захистом, адже ніхто не позбавляв скаржника права та можливості повторно пред`являти виконавчий лист до виконання, оскільки це гарантовано ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

В даному випадку скаржник звернувся за захистом прав, які жодним чином суб`єктом оскарження не порушені, оскільки винесені в межах зазначеного виконавчого провадження рішення та вчинені на їх виконання дії, не свідчать про допущене ним порушення і, не довів, що вони будь-яким чином мали негативні наслідки для нього.

Окрім того, для забезпечення реального виконання рішення ще до набрання чинності Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" застосовані арешт майна боржника ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", що накладений на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження: №46502738 від 23.02.2015р. (обтяження №19585357 від 24.02.2015р.), №43934239 від 08.07.2014р. (обтяження №114307657 від 09.07.2014р.), №57137700 від 04.09.2018р. (обтяження №42837455 від 04.09.2018р.), постанова №54705293 від 09.02.2018р. (обтяження №39740643), постанова б/н від 13.10.2010р. (обтяження №10355329), постанова №24796377 від 05.04.2012р. (обтяження №12364257).

Арешти, накладені на майно (кошти) боржника не знімалися, оскільки ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" не передбачено їх зняття за наслідками завершення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження".

Після спливу трирічного мораторію на реалізацію майна, у 2022 році є можливою його примусова реалізація.

Також Держрезерв неодноразово повідомляв органи державної виконавчої служби про наявність прямих законодавчих заборон на звернення стягнення та примусову реалізацію майна ДП "Луцький КХП №2".

Продаж такого майна означав би незаконне заволодіння майном державного підприємства, що прямо порушує інтереси держави.

23.12.2020р. на адресу суду від Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" надійшли письмові заперечення на скаргу, в котрих боржник скаргу заперечив та просив суд відмовити в задоволенні останньої в повному обсязі.

При цьому засвідчив наступне.

З 20.10.2019 року набрав чинності Закон України від 02.10.2019 року № 145- IX "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (далі - Закон).

Відповідно до ч. 3 ст. 1 ЗУ від 07.07.1999р. № 847-ХІУ "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" не підлягають приватизації запаси державного резерву незалежно від його місцезнаходження, а також підприємства, установи і організації та інші об`єкти, що входять до системи державного резерву.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019р. № 134-р "Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" до сфери управління Державного агентства резерву, Підприємство було визначено як таке, що входить до системи державного резерву.

Таким чином, до зазначеної групи підприємств, що не підлягають приватизації відповідно до Закону, станом на 20.10.2019р. відносилось Державне підприємство "Луцький комбінат хлібопродуктів №2".

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Зазначеним нормативно-правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів, якими встановлена стягнення грошових коштів із боржників (за винятком, вказаним в законі).

Посилаючись на положення ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження", ст. 19 Конституції України боржник вказав, що з урахуванням наведених норми законодавства та зважаючи на те, що Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно Підприємства як боржника, у тому числі, щодо виконання рішень судів після набрання чинності Закону, відповідні дії державних виконавців є такими, що суперечать нормам чинного законодавства.

Зазначенні вище твердження отримали підтвердження судовою практикою, зокрема, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 року щодо задоволення скарги на дії державного виконавця по справі № 904/5699/18.

Відповідно, дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка П.В. щодо видання постанови від 13.10.2020р. про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 62759347 є, на думку боржника, правомірними та такими, що спрямовані на виконання п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ від 02.10.2019р. № 145-ІХ "Про визнання таким, що втратив чинність ЗУ "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Присутній в судовому засіданні 29.12.2020р., яке проведене судом (згідно ухвали від 14.12.2020р.) в режимі відеоконференції, представник скаржника скаргу підтримав та просив суд її задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Присутній в судовому засіданні 29.12.2020р. державний виконавець скаргу заперечив та просив суд відхилити останню як необгрунтовану з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Присутні в судовому засіданні 29.12.2020р., яке проведене судом (згідно ухвали від 14.12.2020р.) в режимі відеоконференції, представники третьої особи скаргу заперечили та просили суд відхилити останню як необгрунтовану з підстав, викладених у запереченні на скаргу.

У визначений ухвалою суду від 14.12.2020р. день та час боржник свого уповноваженого представника в засідання суду не направив, хоча про дату, час та місце судового розгляду скарги був повідомлений належним чином.

Відтак, з огляду на те, що неявка боржника, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду, суд вважає за можливе здійснити розгляд скарги за відсутності уповноваженого представника боржника за наявними у скарзі матеріалами.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників скаржника, третьої особи та державного виконавця, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести те, на що вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд, дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними обставинами:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 26.02.2020р. у справі №903/889/19 позов Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" до Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне агентство резерву України про стягнення 960 867,36 грн. було задоволено частково, постановлено стягнути з Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 569 811,68 грн. заборгованості (в т.ч.: 482 200,00 грн. основний борг, 61 754,00 грн. штраф, 15 077,54 грн. інфляційні втрати, 10 780,14 грн. 3% річних) та 8 547,17 грн. витрат по сплаті судового збору, в решті позову відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2020р. рішення Господарського суду Волинської області від 26.02.2020 р. у справі №903/889/19 в частині стягнення 482 200 грн. основного боргу було залишено без змін, рішення Господарського суду Волинської області від 26.02.2020 р. у справі №903/889/19 в частині стягнення штрафу скасовано, прийнято в цій частині нове рішення, яким у позові Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" до Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" в частині стягнення 61754 грн. штрафу відмовлено, рішення Господарського суду Волинської області від 26.02.2020 р. у справі №903/889/19 в частині стягнення 3% річних, інфляційних та судового збору змінено, викладено резолютивну частину рішення в цій частині в наступній редакції: "Стягнути з Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 161 542,22 грн. інфляційних втрат; 43 352,30 грн. 3% річних; 10306 грн. судового збору", рішення Господарського суду Волинської області від 26.02.2020 р. у справі №903/889/19 в частині відмови в стягненні пені змінено в мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" на користь Державного агентства резерву України 6 661 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

На виконання визначених рішення Господарського суду Волинської області від 26.02.2020р. та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2020р. у справі №903/889/19, 14 липня 2020 року Господарським судом Волинської області було видано наказ №903/889/19-1 про стягнення з Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 482 200,00 грн. основного боргу, а також стягнення з Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 161 542,22 грн. інфляційних втрат; 43 352,30 грн. 3% річних; 10306 грн. судового збору.

Виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 14.07.2020р. №903/889/19-1 про стягнення з Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 482 200,00 грн. основного боргу, а також стягнення з Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 161 542,22 грн. інфляційних втрат; 43 352,30 грн. 3% річних; 10306 грн. судового збору було відкрито 07.08.2020р. постановою державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (ВП №62759347).

Згідно постанови про передачу виконавчого провадження №62759347 від 14.09.2020р. вказане виконавче провадження було передане до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Як вбачається з оскаржуваної скаржником постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка П.В. про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП №62759347) від 13.10.2020р., наказ Господарського суду Волинської області від 14.07.2020р. №903/889/19-1 про стягнення з Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 482 200,00 грн. основного боргу, а також стягнення з Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 161 542,22 грн. інфляційних втрат; 43 352,30 грн. 3% річних; 10306 грн. судового збору було повернуто стягувачу.

При цьому, у вказаній постанові державним виконавцем було здійснено посилання на положення п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" та засвідчено на тому, що на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.01.2019р. №134-р "Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" до сфери управління Державного агентства резерву цілісний майновий комплекс ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" із сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства передано до сфери управління Державного агентства резерву. Статтею 4 Закону України "Про державний матеріальний резерв" передбачено, що підприємства, установи, організації та інші об`єкти, що входять до системи державного резерву, і земельні ділянки, на яких вони розміщені, є державною власністю і не підлягають приватизації та іншим видам відчуження. Отже, Законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно боржника, ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", - інше майно, звернення стягнення на яке не заборонено чинним законодавством, не виявлено (інформація про кошти, наявні на рахунках боржника для покриття боргу за виконавчим документом також відсутня), здійснені виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку майна, на яке можливо звернути стягнення, виявилися безрезультатними.

Вказану постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП №62759347) від 13.10.2020р. було надіслано на адресу, зокрема, Акціонерного товариства "Аграрний фонд" супровідним листом №2.1-35/9497 та отримано адресатом 26 жовтня 2020 року.

Однак, скаржник вважає вказану постанову незаконною, а бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича у виконавчому провадженні № 62759347, яка полягає у невчиненні останнім всіх належних дій з розшуку майна та доходів боржника, неправомірною.

В аспекті викладеного суд засвідчує, що відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі статтею 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 343 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.ст. 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Аналогічні положення містить ч.2 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст.327 ГПК України).

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004р. заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997р.).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній статті 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011р. у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішенні від 15.10.2009р. Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України" (рішення від 07.06.2005р.) Європейський суд з прав людини вказав, що Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби, та регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Із моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

Суд констатує, що законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, то він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених ст.2 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, такими засадами є - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст.3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Відповідно до ст.5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну (п.3 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч.5 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ст.10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.8 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження; у подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Таким чином, періодичність проведення таких перевірок чітко визначена Законом України "Про виконавче провадження", тобто такі перевірки не мають вчинятися державним виконавцем одноразово та коригуватися на власний розсуд.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією (ч.2 та ч.3 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження").

Зі змісту ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом; інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Пунктами 1, 4 ст.8 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово; рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016 року, автоматизована система виконавчого провадження - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Згідно з пунктами 2-4 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, виконавцем до АСВП обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

До АСВП в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до АСВП одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до АСВП не пізніше наступного робочого дня після її проведення.

Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою АСВП. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в АСВП забороняється.

Аналогічні приписи містяться в ст.8 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої у разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Оскільки за приписами вищевказаного Закону автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується централізоване зберігання документів виконавчого провадження, а також надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження та виготовлення документів виконавчого провадження, вказане дає підстави для висновку, що інформація внесена до АСВП виконавцем в межах конкретного виконавчого провадження щодо проведених дій на примусове виконання виконавчого документа є офіційною та може бути використана в спорі стороною, яка є учасником виконавчого провадження, з посиланням на наявні в АСВП дані, в процесі оскарження нею дій чи бездіяльності державного виконавця з приводу вжиття/невжиття виконавцем ефективних, своєчасних і в повному обсязі заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення компетентного органу.

При цьому суд констатує, що посилання державного виконавця на положення п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (яке мало місце в даному випадку), згідно котрого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення при поверненні виконавчого документу стягувачу є правомірним лише за умови якщо в боржника відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення.

Однак, надані суду матеріали свідчать про те, що державним виконавцем не проведено всі можливі та достатні дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", спрямовані на належне, повне та об`єктивне примусове виконання рішення суду у справі № 903/889/19.

Державним виконавцем не надано суду у встановленому ГПК України порядку доказів здійснення періодичної перевірки майнового стану боржника, зокрема, щодо виявлення рахунків у боржника, наявності у боржника нерухомого майна та рухомого майна, його майнових прав, та не надано доказів здійснення заходів для отримання інформації про доходи боржника на виконання вимог ч.8 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження".

Відсутня відповідна інформація і в Автоматизованій системі виконавчого провадження, що стверджується скаржником та не заперечено органом ДВС, в той час як перевірка майнового стану боржника проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

При цьому, суд засвідчує, що сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч.8 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження", не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

Вказана правова позиція відображена і в постанові Верховного Суду від 19.08.2019р. у справі №913/438/16.

При цьому, суд зауважує, що повернення виконавчого документа стягувачу через 67 днів з моменту відкриття виконавчого провадження, свідчить про вчинення державним виконавцем виконавчих дій не у повному обсязі, оскільки у такі стислі терміни не можливо належним чином здійснити всі необхідні виконавчі дії, а тим більше дії, вчинення яких, згідно закону, передбачає певну періодичність з урахуванням встановлених строків.

Крім того, Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затверджене Наказом Фонду державного майна України 29.12.2010р. № 1954 (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 24.01.2011 р. за № 109/18847) визначає принципи та процедуру віднесення майна до такого, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств.

Проте, державним виконавцем запити щодо отримання результатів інвентаризації та запити до органу, що уповноважений управляти державним майном, та затверджує окремо перелік майна, що включається, та перелік майна, що не включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства стосовно ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2", не направлялись.

Отже, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюком Павлом Володимировичем, на думку суду, не було вчинено усі дії, передбачені законом, що спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у справі, зокрема, щодо розшуку майна, на яке можна звернути стягнення, а також не було направлено запити до всіх органів влади, які відповідно до законодавства, володіють тією чи іншою інформацією.

У оскаржуваній постанові підставою для її винесення вказано, що здійснені виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, виявилися безрезультатними.

Згідно п. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Проте жодного посилання на такий акт як у самій Постанові, так і у матеріалах АСВП не міститься, в той час як постанова про повернення виконавчого документа стягувачу виноситься на підставі встановлених та викладених у акті фактів.

Крім того, згідно ст. 20 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012р. у постанові про повернення виконавчого документа стягувану обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. У оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 13.10.2020р. у ВП №62759347 дану вказівку не виконано, натомість, лише вказано строк для повторного пред`явлення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що державним виконавцем несвоєчасно та не в повній мірі вжито всіх необхідних, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, що свідчить про наявність факту неправомірної бездіяльності державної виконавчої служби під час примусового виконання рішення у справі №903/889/19, та є підтвердженням обґрунтованості скарги АТ "Аграрний фонд" в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича у виконавчому провадженні № 62759347 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 14.07.2020 року у справі № 903/889/19, що мало наслідком вчинення державним виконавцем неправомірних дій, які полягали у винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 13.10.2020р. у ВП №62759347.

При цьому суд засвідчує, що в даному випадку державний виконавець у відзиві на скаргу стверджував, що виконавче провадження АСВП №62759347 відкрите 07.08.2020р. державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) -Бенещук Л.М., 16.09.2020p. було приєднане до зведеного виконавчого провадження №57212311. Понад три тисячі сканкопій документів зведеного виконавчою провадження №57212311 містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження та окремо не дублювалися у ВП№62759347.

Зведене виконавче провадження №57212311 (до якого входило і виконавче провадження №62759347) на підставі постанови заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення виконання рішень у Волинській області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Артема Ляшенка від 24.03.2020р. про передачу зведеного виконавчого провадження АСВП №57212311 за виконавчими документами про стягнення заборгованості із ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" та відповідні матеріали виконавчих проваджень були передані 24.03.2020р. з Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 13, ч.5 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець вказував, що перевірка майнового стану боржника (належного йому майна) здійснювалася державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні регулярно шляхом доступу до державних реєстрів - Державного реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також майновий стан перевірявся шляхом надсилання вимог до ДП "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" та неодноразово одержано інформацію від боржника у вигляді декларацій про майно.

Впродовж поточного 2020 року майновий стан боржника не змінився, оскільки окреме нерухоме майно продавалося раніше - у минулих роках.

В аспекті викладеного державним виконавцем у відзиві на скаргу суд засвідчує, що згідно статті 30 ЗУ "Про виконавче провадження" виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до Положення про Автоматизовану систему виконавчих проваджень, у разі якщо у відділі відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника коштів, виконавчі документи щодо цього боржника розподіляються Системою на державного виконавця, у якого перебуває відкрите виконавче провадження.

У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, щодо якого вже існує зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.

Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження.

Всі дії в рамках зведеного виконавчого провадження вчиняються, як правило вчиняються в рамках першого відкритого виконавчого провадження. При формуванні процесуальних документів система підтягує всі виконавчі документи, які входять до зведеного виконавчого провадження.

Однак, учасниками судового процесу не було надано суду постанови про приєднання виконавчого провадження ВП №62759347 до зведеного виконавчого провадження ВП №57212311, а з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 07.08.2020р. і до повернення виконавчого документа стягувачу 13.10.2020р. суду не надано доказів здійснення державним виконавцем періодичної перевірки майнового стану боржника, зокрема, щодо виявлення рахунків у боржника, наявності у боржника нерухомого майна та рухомого майна, його майнових прав, та не надано доказів здійснення заходів для отримання інформації про доходи боржника на виконання вимог ч.8 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження".

Відсутня відповідна інформація і в Автоматизованій системі виконавчого провадження, що стверджується скаржником та не заперечено органом ДВС.

Відтак, з огляду на викладене, заперечення державного виконавця, викладені ним у відзиві на скаргу, судом відхиляються як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами та на результат вирішення скарги - часткове задоволення скарги впливу не мають.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, враховуючи доведеність доводів скаржника щодо неправомірності бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича у виконавчому провадженні № 62759347, яка полягала у невжитті всіх необхідних, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішення щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, та щодо неправомірності дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича у виконавчому провадженні № 62759347, які полягали у винесенні останнім постанови від 13.10.2020р. про повернення виконавчого документа стягувачу, вимоги скарги в цих частинах, на переконання суду, підлягають задоволенню.

Одночасно, враховуючи приписи Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження", пункту 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" у суду відсутні правові підстави скасовувати постанови органів Державної виконавчої служби чи/або приватних виконавців при розгляді скарг на їх рішення, дії чи/або бездіяльність.

Як зазначено в інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-08/369 від 29.06.2010р. "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України", вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними.

Таким чином, вимога скаржника про скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича від 13.10.2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №62759347, підлягає задоволенню шляхом визнання її недійсною.

Згідно ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Водночас, згідно ст. 343 ГПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відтак, з огляду на викладені положення законодавства, суд вважає за необхідне поновити порушене право скаржника шляхом зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відновити виконавче провадження № 62759347.

Поруч з цим, суд констатує, що згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №14 від 26.12.2003р. у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Як наслідок, скарга Акціонерного товариства "Аграрний фонд" в частині вимоги про зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вжити невідкладні заходи щодо розшуку та стягнення грошових коштів з боржника, в тому числі, шляхом звернення стягнення на виявлене майно боржника, підлягає залишенню без задоволення, оскільки суд не може виходити за межі своїх повноважень, а вчинення визначених дій органом ДВС при примусовому виконані рішень судів є обов`язковими в силу положень чинного законодавства України.

Вказана правова позиція відображена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019р. у справі №914/3587/14.

При цьому суд засвідчує, що вжиття органом ДВС невідкладних заходів щодо розшуку та стягнення грошових коштів з боржника, в тому числі, шляхом звернення стягнення на виявлене майно боржника є передбаченим законом наслідком визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу недійсною та зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відновити виконавче провадження № 62759347.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас, у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище судом обставини, а також те, що згідно із наявних у матеріалах скарги доказів вбачається, що органом ДВС, в даному випадку, не було вжито всіх необхідних заходів для виконання рішення суду, а останнім доказів в підтвердження вжиття таких заходів суду не надано, як і не надано матеріалів виконавчого провадження, оцінивши наявні в матеріалах скарги докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог Акціонерного товариства "Аграрний фонд", викладених у скарзі №02-08/1/2882 від 04.11.2020р.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ Про виконавче провадження, ст. ст. 232, 234, 235, 255, 256, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Акціонерного товариства "Аграрний фонд" задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича у виконавчому провадженні № 62759347.

3. Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича у виконавчому провадженні № 62759347 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

4. Визнати недійсною постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.10.2020р. у виконавчому провадженні № 62759347.

5. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відновити виконавче провадження № 62759347.

6. Скаргу в частині зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вжити невідкладні заходи щодо розшуку та стягнення грошових коштів з боржника, в тому числі, шляхом звернення стягнення на виявлене майно боржника, залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судової ухвали.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала підписана 29.12.2020р.

Суддя В. А. Войціховський