СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2020 р. Справа № 922/1197/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А. , суддя Попков Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Пронози А.П.,

за участі представників учасників справи:

позивача - Мартюк Є.С., який діє на підставі довіреності № 61 від 16.11.2020 та Клюс А.О., який діє на підставі довіреності № 61 від 16.11.2020 (приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів);

відповідача - адвокат Бачіашвілі М.О., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1126 від 23.12.2011 та ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія АХ № 1022958 від 31.08.2020,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - ФОП Моргуна В.В. (вх. № 2245 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 04 серпня 2020 року (повний текст складено 06.08.2020) у справі № 922/1197/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою", м. Київ,

до Фізичної особи-підприємця Моргуна Владислава Віталійовича, м. Харків,

про стягнення коштів 42660,74 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року ТОВ "Мода з доставкою" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП Моргуна В.В. про стягнення вартості наданих послуг по договору про надання послуг від 01.06.2018 № 448 в сумі 42660,74 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.08.2020 по справі № 922/1197/20 (суддя Кухар Н.М.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з урахуванням штрафних санкцій в розмірі 42660,74 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Повний текст зазначеного рішення складено 06.08.2020 та його копію 10.08.2020 отримано відповідачем - ФОП Моргун В.В., що підтверджується особистим підписом уповноваженого представника відповідача на наявному в матеріалах справи поштовому рекомендованому повідомленні (а.с. 225).

ФОП Моргун В.В. (відповідач) звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відшкодувати судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви. Також скаржник в апеляційній скарзі просить здійснити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Апеляційну скаргу, з урахуванням відповіді на відзив (вх.№12679 від 16.12.2020), обґрунтовує тим, що надані позивачем документи жодним чином не доводять надання послуг відповідачу за укладеним між сторонами договором про надання послуг від 01.06.2018 № 448.

При цьому, стверджує, що послуги, які надає позивач за договором, не підпадають під ознаки видів діяльності позивача за кодом - КВЕД, а мають ознаки рекламних послуг, які належать до безтоварних операцій і за своєю суттю є витратами на збут. Документами, що підтверджують фактичне отримання рекламних послуг є акти приймання-передачі послуг або інші документи, що підтверджують фактичне надання (отримання) послуг, які повинні мати всі обов`язкові реквізити первинних документів, передбачені ч, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», звіти про надані (отримані) рекламні послуги, в яких мають бути викладені результати наданих послуг, їх якісні, кількісні показники, а також бухгалтерські та статистичні документи, що підтверджують збільшення обсягу продажу, розміру доходу тощо.

Проте, як зазначає відповідач, надані позивачем акти (надання послуг) не розкривають зміст та обсяг наданих послуг (не дають можливість ідентифікувати, яку саме продукцію було розміщено, вид рекламного матеріалу), не містять певних медіа планів, вимог до рекламного матеріалу, доказів розміщення в мережі Інтернет. Зокрема, акти є узагальнюючими документами, в них не конкретизовано, які саме послуги виконувались (перелік наданих послуг), виконавців таких послуг, обсяг наданих послуг, період їх надання. До того ж, часткова оплата послуг, на яку посилається позивач, не підтверджена належними доказами. У договорі не визначена вартість послуг, не узгоджено звітний період для розрахунків та строк оплати послуг.

Звертає увагу на те, що пунктом 6.4 договору передбачено, що підставою для оплати послуг замовником є рахунок-фактура виконавця, проте, до матеріалів справи позивачем не надано рахунків-фактури та доказів направлення цих документів відповідачу для оплати послуг.

Крім того, звертає увагу на те, що у письмових поясненнях, що були надані до суду першої інстанції 06.07.2020, відповідач зазначив, що з 01.05.2019 він фактично не проживає за адресою реєстрації, у зв`язку з чим він не отримував надісланих позивачем на цю адресу актів виконаних робіт та претензії. Також, позивачем в обґрунтування своїх доказів не було надано до суду Інтернет роздруківку, з якої б вбачалось відправлення електронних листів саме з офіційної поштової скриньки позивача на поштову скриньку відповідача. Отже відповідач вважає, що позивач не вжив дієвих заходів для досудового врегулювання спору в порушення п. 13 договору та не довів факту спрямування актів та претензії на адресу відповідача та отримання останнім даних документів. Проте, місцевий господарський суд не взяв до уваги зазначену обставину.

Також зауважує, що згідно з додатковим 1 до договору №448 від 01.06.2018 сторонами погоджено, що вартість послуг виконавця визначається як добуток загальної вартості усіх одиниць товарів, замовлення яких були підтверджені покупцем за допомогою програмно-технічних засобів Сайту або за допомогою кол-центру виконавця у відповідному звітному періоді та ставки комісії, вказаної в п. 3 даного договору. Відомості про загальну вартість товарів, по відношенню до яких покупцями були оформлені та підтверджені замовлення, надаються виконавцем. Але такі відомості в обґрунтування суми сплати за актами виконаних робіт позивачем не надано суду першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 у справі № 922/1197/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду на 24.11.2020 об 11:00 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 17.12.2020 о 10:30 год.

Представник відповідача в судових засіданнях 24.11.2020 та 17.12.2020 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№11403 від 23.11.2020) та його представники в судових засіданнях 24.11.2020 та 17.12.2020 проти її доводів заперечують, просять рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення позивач обґрунтовує тим, що законодавство не обмежує юридичних осіб, які є платниками податку на прибуток на загальних умовах, можливістю займатися лише тими видами діяльності, які були заявлені юридичною особою у статуті або які вона зазначила в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. При цьому, якщо певний вид діяльності не потребує спеціального дозволу (ліцензії), а також якщо на зайняття ним не накладено заборону судом, юридична особа може його здійснювати незалежно від того, чи передбачений цей вид діяльності у переліку коду - КВЕД юридичної особи, який за свою суттю є статистичним інструментом для впорядкування економічної інформації та не спричиняє для підприємств та організацій жодних правових наслідків. Поряд з цим, код - КВЕД позивача передбачає оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність, що відповідає пункт 2.1 договору від 01.06.2018 №448, яким сторони визначили предмет цього договору.

Також зазначає, що твердження відповідача про те, що за договором про надання послуг № 448 йому надавались рекламні послуги, є хибним з оглядом на те, що в першому розділі договору «Терміни та визначення» та другому розділі «Предмет договору» надається чітке визначення послуги та перераховані її складові. Так, у п.2.1 договору зазначено, що виконавець надає послуги з розміщення на Сайті (Lamoda.ua) оголошень замовника, тобто з умов даного чітко вбачається, що послуги, які надавались відповідачу, не є рекламними. Крім того, відповідно до частини 8 статті 8 Закону України «Про рекламу» розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою. Тобто розміщення оголошень відповідача про продаж товару на сайті lamoda.ua не може вважатися рекламою, оскільки сайт є місцем де реалізовується товар.

Окрім цього, стверджує, що попередні 5 місяців співпраці Відповідач ФОП Моргун В.В. отримував послуги, визначені договором, і оплачував їх. Жодних претензій щодо неналежного оформлення первинних документів або відсутності детального розрахунку (калькуляції) наданих послуг у Відповідача не виникало.

Крім того, звертає увагу на те, що в п.3.2 договору зазначено про згоду сторін у разі виникнення спірних ситуацій достатнім підтвердженням вартості послуг виконавця будуть статистичні дані Сайту, які можуть бути надані замовнику на його вимогу. Особистий кабінет Замовника надає можливість відслідковувати статистичні дані, що стосуються предмету договору. Такі статистичні дані надавалися відповідачу по кожному звітному місяцю, адвокату Відповідача - на адвокатський запит №18 від 20.05.2020 року, та наявні в матеріалах справи. Після надання актів наданих послуг відповідач не скористався своїм правом на уточнення цих послуг. Акти повторно були направлені з претензією, яку відповідач отримав і не надав свої заперечення, як це передбачено в п. 6.6 договору. Інформація щодо отримання відповідачем претензії з актами наводилася у позовній заяві і не була спростована відповідачем, а отже в силу наведеного пункту договору акт вважається підписаним, а послуги - прийнятими та підлягають оплаті.

16.12.2020 від відповідача надійшло клопотання за вх.№12680 та вх.12685, в якому він просить суд апеляційної інстанції дослідити матеріали справи, а саме: акти виконаних робіт (том І, а.с. 8-11); договір про надання послуг №448 від 01.06.2018 з додатками (том І, а.с. 12-21); надані позивачем розрахунки фактичних витрат за послугу на адвокатський запит №18 від 20.05.2020 та відповідь на адвокатський запит №1/06 від 01.06.2020 з додатками (том І, а.с. 81-112).

Щодо зазначеного клопотання колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх наявних в матеріалах справи доказів є прямим обов`язком суду при розгляді справи незалежно від наявності клопотання учасника справи про це.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи боржника, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено господарським судом першої інстанції, 01.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мода з доставкою" (позивач) та Фізичною особою - підприємцем Моргуном Владиславом Віталійовичем (відповідач) було укладено договір про надання послуг № 448 (далі договір), за умовами пункту 2.1 якого виконавець (позивач) в рамках цього договору бере на себе зобов`язання надавати замовнику (відповідачу) послуги з організації розміщення на сайті lamoda.ua оголошень замовника (послуги), а замовник зобов`язується приймати і оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 9.1 договору термін його дії визначений з моменту підписання та діє до моменту припинення відповідно до закону або умов даного договору.

У пункті 6.7 Договору сторони визначили, що замовник зобов`язаний оплатити послуги протягом 5 робочих днів з дати приймання наданих послуг.

Позивач факт виконання своїх зобов`язань по договору перед відповідачем підтверджує актами приймання-передачі наданих послуг: акт № 152 від 31.01.2019 на суму - 14923,75 грн, акт № 156 від 28.02.2019 на суму - 18617,50 грн, акт № 340 від 31.03.2019 на суму - 22236,25 грн, акт № 530 від 30.04.2019 на суму - 494,25 грн.

Акт наданих послуг № 340 від 31.03.2019 на суму - 22236,25 грн був оплачений відповідачем частково; неоплачена частина становить 7312,50 грн.

Умовами п. 6.6 розділу "Вартість послуг та порядок розрахунків" передбачено, що протягом 5 робочих днів з моменту отримання від виконавця Акту замовник зобов`язаний підписати Акт прийому-передачі наданих послуг і направити виконавцю, або протягом того ж терміну направити виконавцю мотивовану відмову від підписання Акту прийому-передачі наданих послуг; в іншому випадку названий Акт буде вважатися підписаним, а послуги - прийнятими та підлягають оплаті в повному обсязі.

Як зазначає позивач, усі вищезазначені акти відправлялися відповідачу вчасно звичайним листом, але позивач не отримав жодного підписаного Акту прийому-передачі наданих послуг. Крім того, всі акти повторно відправлялися відповідачу на електрону адресу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 41348,00 грн.

29.05.2019 позивач направив на адресу відповідача, зазначену в договорі, а саме: АДРЕСА_1, рекомендованим листом - Претензію з вимогою погашення заборгованості вих. № 52 від 06.05.2019, накладну № 499. Проте, зазначена претензія залишилася без відповіді та задоволення.

31.01.2020 позивач повторно надіслав претензію про погашення заборгованості на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення за вих. № 9 від 27.01.2020, а також накладну № 357, на яку не була надана відповідь та не сплачена заборгованість. До претензії також додавалися вищезазначені акти наданих послуг.

20.02.2020 позивачем було отримано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 180 з відміткою про вручення 03.02.2020 з підписом Моргуна В.В.

Таким чином, 03.02.2020 акти прийому-передачі наданих послуг були отримані відповідачем.

Окрім цього, відповідачу неодноразово відправлялися електроні листи з претензіями по оплаті боргу та повідомлення про заборгованість на електрону адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка використовувалась відповідачем як офіційна для електронного листування. Жодної письмової чи усної відповіді відповідач на листи позивача не надав.

Відповідно до п. 7.4 Договору, у разі прострочення оплати послуг виконавець вправі припинити надання послуг по договору, а замовник зобов`язаний виплатити виконавцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення. Неустойка нараховується до моменту фактичного погашення замовником заборгованості, що існує.

За прострочення оплати позивачем здійснено нарахування пені відповідно до вимог п. 7.4 договору:

- 415,09грн - за Актом наданих послуг № 152 від 31.01.2019 на суму 14923,75грн;

- 517,83грн - за Актом наданих послуг № 156 від 28.02.2019 на суму 18617,50грн;

- 203,39грн - за Актом наданих послуг №340 від 31.03.2019 на суму 22236,25грн;

- 13,75 грн - за Актом наданих послуг № 530 від 30.04.2019 на суму 494,25 грн.

Також позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснено нарахування 3% річних, що становить:

- 58,72 грн - за Актом наданих послуг № 152 від 31.01.2019 на суму 14923,75грн;

- 73,25 грн - за Актом наданих послуг № 156 від 28.02.2019 на суму 18617,50грн;

- 28,77 грн - за Актом наданих послуг № 340 від 31,03.2019 на суму 22236,25грн;

- 1,94 грн - за Актом наданих послуг № 530 від 30.04.2019 на суму 494,25 грн.

Таким чином, за розрахунками позивача, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за розрахунком позивача склала 42660,74 грн, у тому числі: 41348,00 грн - основний борг; 1150,06 грн - пеня та 162,68 грн - 3% річних.

Враховуючи зазначені обставини, позивач звернувся із позовом у даній справі.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, виходив з того, що:

- конкретизація послуг, які надавав позивач, зазначена в договорі, який відповідач - ФОП Моргун В.В. підписав і не заперечує це. Крім того, в договорі (п. 3.2) зазначено, що сторони цим погоджуються, що в разі виникнення спірних ситуацій достатнім підтвердженням вартості послуг виконавця будуть статистичні дані Сайту, які можуть бути надані Замовнику на його вимогу. Особистий кабінет Замовника надає можливість відслідковувати статистичні дані, що стосуються предмету Договору". Такі статистичні дані по кожному звітному місяцю були надані позивачем адвокату відповідача - на адвокатський запит № 18 від 20.05.2020 та надані позивачем до матеріалів справи.

- після виставлення актів наданих послуг відповідач не скористався своїм правом на уточнення наданих послуг. Акти повторно були направлені з претензією, яку відповідач отримав, проте не надав своїх заперечень, як це передбачено в п. 6.6 договору.

- надані позивачем акти мають ознаки первинних документів та складені відповідно до норм законодавства (пункту 10 статті 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні");

- господарські відносини між позивачем і відповідачем почалися з липня 2018 року, що підтверджуються виставленими актами наданих послуг, рахункам на сплату та оплатою наданих послуг, на підтвердження чого позивачем надані відповідні звірки (розрахунки комісії); Акти наданих послуг; рахунки на оплату; виписки з банківського рахунку позивача. Отже, за попередні місяці співпраці відповідач отримував послуги, визначені Договором, і оплачував їх. При цьому, жодних претензій щодо неналежного оформлення первинних документів або відсутності детального розрахунку (калькуляції) наданих послуг у відповідача не виникало;

- матеріали справи містять опис вкладення у цінний лист, яким було надіслано на адресу відповідача претензію та накладну, а також копію повідомлення про вручення даного поштового відправлення відповідачу особисто 03.02.2020.Таким чином, акти прийому-передачі наданих послуг були отримані відповідачем 03.02.2020. При цьому, жодних зауважень, щодо отриманих актів наданих послуг відповідач не надав. Мотивованої відмови від підписання актів приймання-передачі наданих послуг позивачу не направив. Отже, згідно з умовами договору, акти вважаються підписаними, а послуги прийнятими та підлягають оплаті в повному обсязі;

- факт надання позивачем на користь відповідача послуг за договором про надання послуг № 448 від 01.06.2018 та їх вартість підтверджується сукупністю наданих позивачем доказів, доданих до позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву. Строк оплати наданих послуг визначено умовами договору та є таким, що настав. Оскільки відповідач не надав суду доказів сплати існуючої заборгованості, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 41348,00 грн боргу.

- перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 1150,06 грн пені та 162,68 грн - 3% річних законними та обґрунтованими, а позовні вимоги про стягнення даних сум такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із таким висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

У своїх запереченнях проти позову відповідач вказував, що ТОВ "Мода з доставкою" є платником єдиного податку 2 групи та не є платником ПДВ.

Проте, дане твердження відповідача спростовується тим, що ТОВ "Мода з доставкою" є платником ПДВ з 14.03.2013, індивідуальний податковий номер - НОМЕР_4, що підтверджується Свідоцтвом № 200123314 про реєстрацію платника ПДВ, Витягом № 354 з реєстру платників ПДВ станом на 2016 рік та роздруківкою з електронного реєстру платників ПДВ. Така інформація є відкритою, легкодоступною і може бути перевірена на сайті Державної податкової служби України - https://cabinet.sfs.gov.ua/registers/pdv.

Також ТОВ "Мода з доставкою" завжди перебувало на загальній системі оподаткування. Це підтверджується відсутністю даних про позивача в електронному реєстрі платників єдиного податку.

Крім того, в договорі та додатках до договору в розділі "Адреси та банківські реквізити сторін" зазначено, що позивач є платником податку на прибуток на загальних умовах та вказаний індивідуальний податковий номер, який мають платники ПДВ - ІПН НОМЕР_4.

Також відповідач, заперечуючи проти позову, стверджує що ТОВ "Мода з доставкою" не має належного коду- КВЕД для надання послуг, зазначених в Договорі.

З цього приводу суд зазначає, що чинне законодавство не обмежує юридичних осіб, які є платниками податку на загальних умовах, можливістю займатися лише тими видами діяльності, які були заявлені юридичною особою у статуті або які вона зазначила в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ЄДР).

Згідно зі ст. 91 Цивільного кодексу України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду.

Тобто, у разі коли певний вид діяльності не потребує спеціального дозволу (ліцензії), а також якщо на зайняття ним не накладено заборони судом, юридична особа може його здійснювати незалежно від того, чи передбачений цей вид діяльності установчими документами.

При цьому, слід звернути увагу на те, що в реєстрі зазначений наступний вид діяльності:

КВЕД 63.11: Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність.

Цей клас включає:

- надання інфраструктури для розміщення (хостингу), оброблення даних і пов`язану із цим діяльність надання спеціалізованих послуг з розміщення (хостингу), такі як: веб-хостинг; потокові послуги; надання простору для розміщення програмних додатків; надання веб-послуг із доставки програмних додатків; надання центральних ЕОМ клієнтам; оброблення даних: повне оброблення даних, отриманих від клієнта; складання спеціалізованих звітів на основі даних, отриманих від клієнта; надання послуг з уведення даних.

Саме під цей код- КВЕД є послугою, визначеною в п. 2.1 Договору від 01.06.2018 № 448, укладеного між позивачем і відповідачем, а саме: в рамках цього Договору Виконавець бере на себе зобов`язання надавати Замовнику послуги з організації розміщення на Сайті (в Місцях розміщення) Оголошень Замовника (далі - "Послуги"), а Замовник зобов`язується приймати і оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених цим Договором".

В пункті 5 Договору визначено поняття "Оголошення".

Так, "Оголошення" - це інформаційне повідомлення, що відповідає вимогам законодавства, з пропозицією Товару до продажу (включаючи контактну інформацію, фотографії та будь-яку супутню інформацію), що розміщується Замовником на Сайті, адресоване невизначеному колу осіб".

Окрім цього, доводи відповідача, що за договором про надання послуг № 448 йому надавались рекламні послуги є помилковими, з огляду на таке.

У пункті 2.1 договору визначено його предмет, а саме: в рамках цього договору виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику послуги з організації розміщення на Сайті (в Місцях розміщення) оголошень замовника (далі - "Послуги"), а замовник зобов`язується приймати і оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Поряд з цим в першому розділі договору "Терміни та визначення" надається чітке визначення послуги та перераховані її складові.

До того ж, у пункті 3.9 договору замовник цим договором приймає та погоджується з тим, що виконавець не надає ніяких інших послуг, окрім організації розміщення оголошень замовника на сайті, що включає в себе надання покупцям можливості оформити та підтвердити замовлення товару, що реалізується замовником, з використанням програмно-технічних засобів call-центру виконавця, якщо сторони не домовилися про інше.

Також слід зазначити, що відповідно до частини 8 статті 8 Закону України «Про рекламу» розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Отже, розміщення оголошень відповідача про продаж товару на сайті lamoda.ua не може вважатися рекламою, оскільки за умовами договору даний сайт є місцем, де реалізовується товар.

Враховуючи наведене, предмет договору передбачає надання не рекламних послуг, а послуг щодо доступу відповідача до сайту позивача із подальшою організацією позивачем в рамках даного сайту розміщення оголошень та прийняття замовлень.

Також є необґрунтованим і твердження відповідача про відсутність конкретизації послуг, підтвердження виконання таких послуг, обсяг наданих послуг та період їх надання, суд зазначає наступне.

Конкретизація послуг, які надавав позивач, зазначена в договорі, який відповідач - ФОП Моргун В.В. підписав і не заперечує це.

Крім того, у пункті 3.2 договору зазначено, що сторони цим погоджуються, що в разі виникнення спірних ситуацій достатнім підтвердженням вартості послуг Виконавця будуть статистичні дані Сайту, які можуть бути надані Замовнику на його вимогу. Особистий кабінет Замовника надає можливість відслідковувати статистичні дані, що стосуються предмету Договору.

Такі статистичні дані по кожному звітному місяцю були надані позивачем адвокату відповідача - на адвокатський запит № 18 від 20.05.2020 та надані позивачем до матеріалів справи.

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, після виставлення актів наданих послуг відповідач не скористався своїм правом на уточнення наданих послуг. Акти повторно були направлені з претензією, яку відповідач отримав, проте не надав своїх заперечень, як це передбачено в п. 6.6 Договору.

Пункт 10 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" дає визначення поняття первинного документу: "первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію".

В ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначені вимоги до оформлення первинних документів.

Так, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про діяльність не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг тощо.

Отже, як правильно встановив господарський суд першої інстанції, надані позивачем акти мають ознаки первинних документів та складені відповідно до норм законодавства.

Щодо твердження відповідача про відсутність належних доказів часткової оплати відповідачем акту № 340 від 31.03.2019, то, як правильно зазначив місцевий господарський суд, доказом такої оплати є надана позивачем виписка по рахунку № НОМЕР_1 з 26/02/2019 по 26/02/2019 з банку "Райффайзен Банк Аваль" про надходження на рахунок ТОВ "Мода з доставкою" коштів у сумі 14923,75 грн 26.02.2019 від відповідача.

Не можуть також вважатися обґрунтованими і твердження відповідача про відсутність узгодженого сторонами звітного періоду для розрахунків та відповідного строку оплати послуг, так як всі строки були узгоджені сторонами в договорі (розділ 6. "Вартість Послуг та порядок розрахунків"):

6.1. Всі розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі в національній валюті (українській гривні), шляхом банківських переказів на рахунок Виконавця.

6.2. Вартість послуг Виконавця, що надаються останнім в рамках цього Договору, не є фіксованою і розраховується Сторонами окремо за кожний звітний період.

6.3. Вартість Послуг, наданих Виконавцем протягом звітного періоду, визначається у відповідності з Додатком № 1 до цього Договору "Комерційні умови".

6.4. Підставою для оплати Послуг Замовником є рахунок-фактура Виконавця.

6.5. Не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним, Виконавець направляє Замовнику Акт приймання-передачі наданих послуг, рахунок-фактуру.

6.6. Протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання від Виконавця Акту Замовник зобов`язаний підписати Акт приймання-передачі наданих послуг і направити Виконавцю, або протягом того ж терміну направити Виконавцю мотивовану відмову від підписання Акту приймання-передачі наданих послуг, в іншому випадку названий Акт буде вважатися підписаним, а послуги - прийнятими та підлягають оплаті в повному обсязі.

6.7. Замовник зобов`язується оплатити Послуги Виконавця протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати приймання наданих послуг.

При цьому, вартість послуги не є фіксована та розраховується за кожним звітній період окремо.

Порядок розрахунку вартості послуг за кожній звітній період зазначений у Додатку № 1 до Договору в п. 1 та п. 3.

"1. Сторонами узгоджено, що вартість послуг Виконавця визначається як добуток загальної вартості усіх одиниць Товарів, отриманих Покупцями у відповідному звітному періоді (net-комісія), та ставки комісії, вказаної в п. 3 даного Додатку. Відомості про загальну вартість Товарів, що були отримані Покупцями, надаються Виконавцем".

"3. Сторони узгодили Розміщення Оголошення Замовника у відповідності з наступними умовами.

Ставка комісії залежить від середньої вартості Товарів, які були отримані Покупцями у звітному періоді. Середня вартість Товарів розраховується шляхом додавання вартості Товарів і ділення цієї суми Товарів на їхню кількість.

Середня вартість Товарів: Ставка комісії Виконавця:

до 500 грн 40%

від 500 - 800 грн 30%

від 800- 1500 грн 25%

понад 1500 грн 22%.

На адвокатський запит № 18 від 20.05.2020 представнику відповідача позивачем були надані наступні документи, а саме звірка (розрахунок комісії) позивача за актами: Акт № 152 від 31.01.2019 на суму - 14923,75 грн, Акт № 156 від 28.02.2019 на суму - 18617,50 грн, Акт № 340 від 31.03.2019 на суму - 22236,25 грн, акт№ 530 від 30.04.2019 на суму - 494,25 грн.

У звірці надається наступна інформація : бренд продавця (Sellin); номер товару в базі Lamoda; номер товару в базі Продавця (SKU); номер товару на сайті Lamoda.ua; дата замовлення товару; номер замовлення (передається кур`єрській службі - ТОВ "Нова Пошта"); ціна товару на день замовлення; статус товару (відправлений, викуплений) (статуси по товару надаються кур`єрською службою); тип комісії Позивача; процент комісії Позивача; сума комісії до сплати за конкретний товар.

Як пояснює позивач, перед підготовкою акту наданих послуг та виставлення рахунку, акт звірки попередньо відправляється і погоджується з відповідачем засобами електронного зв`язку. Акти звірки направлялись відповідачу на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного місяця перед виставленням рахунку на оплату наданих послуг.

Акти звірки (розрахунку комісії) повторно були надані представнику відповідача у відповіді № 1/06 від 01.06.2020 на адвокатський запит № 18 від 20.05.2020.

Також з пояснень позивача вбачається, що господарські відносини між позивачем і відповідачем почалися з липня 2018 року, що підтверджуються виставленими актами наданих послуг, рахункам на сплату та оплатою наданих послуг, на підтвердження чого позивачем надані відповідні звірки (розрахунки комісії); Акти наданих послуг; рахунки на оплату; виписки з банківського рахунку позивача.

Отже, за попередні місяці правовідносин між сторонами відповідач отримував послуги, визначені договором, і оплачував їх у тому ж порядку, що і за спірний у даній справі період..

При цьому, жодних претензій щодо неналежного оформлення первинних документів або відсутності детального розрахунку (калькуляції) наданих послуг у відповідача не виникало.

Крім того, слід зазначити, що Верховний суд у своїх постановах (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61 22315сво18), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 903/394/18 та від 17.11.2018 у справі № 911/205/18) наголошував, що поведінка учасників господарських та цивільних правовідносин не повинна суперечити принципу contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці)».

Разом з цим, поведінка відповідача, яка полягає у запереченні ним факту надання позивачем належних документів на підтвердження вартості наданих за договором послуг, суперечить його попередній поведінці за попередні періоди договірних відносин із позивачем, коли він отримував послуги, визначені договором, і оплачував їх у тому ж порядку, що і за спірний у даній справі період.

Також у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі (з урахуванням заперечень на відзив на апеляційну скаргу) відповідач зазначає, що доказів пред`явлення вимог (претензії) позивачем не надано, рахунки, які б виставлялися на оплату послуг, відсутні, а отже строк оплати не настав.

Проте, такі твердження є безпідставними, оскільки матеріали справи містять опис вкладення у цінний лист, яким було надіслано на адресу відповідача претензію та накладну, а також копію повідомлення про вручення даного поштового відправлення відповідачу особисто 03.02.2020.

Таким чином, акти прийому-передачі наданих послуг були отримані відповідачем 03.02.2020, жодних зауважень щодо отриманих актів наданих послуг відповідач не надав. Мотивованої відмови від підписання актів приймання-передачі наданих послуг позивачу не направив.

Отже, згідно з умовами пункту 6.6 договору, такі акти вважаються підписаними, а послуги - прийнятими та такими, що підлягають оплаті в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що з 01.05.2019 він фактично не проживає за адресою реєстрації, у зв`язку з чим він не отримував надісланих позивачем на цю адресу актів виконаних робіт та претензії.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що ані договором, ані нормами законодавства не покладено на виконавця обов`язку відслідковувати фактичну адресу місцеперебування замовника для надсилання йому за цією адресою актів приймання-передачі виконаних послуг або претензій.

Поряд з цим, адреси та банківські реквізити сторін є частиною умов договору, які зафіксовано у розділі 15 даного договору «Адреси та банківські реквізити сторін». Саме за вказаною в даному розділі адресою відповідача йому і надсилалися позивачем акти та претензії.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази внесення сторонами у письмовій формі (в тому числі у спрощений спосіб шляхом обміну листами, телеграмами в порядку частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України) змін до розділу 15 договору щодо адреси замовника.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що пунктом 6.4 договору передбачено, що підставою для оплати послуг замовником є рахунок-фактура виконавця, проте, до матеріалів справи позивачем не надано рахунків-фактури та доказів направлення цих документів відповідачу для оплати послуг, а тому у відповідача не виникло обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Проте колегія суддів вважає такі посилання необґрунтованими, зважаючи на таке.

Як вже зазначалося, відповідно до пункту 3.2 договору сторони цим погоджуються, що в разі виникнення спірних ситуацій достатнім підтвердженням вартості послуг виконавця будуть статистичні дані сайту, які можуть бути надані замовнику на його вимогу.

Враховуючи умови пункту 1.13 договору, особистий кабінет замовника надає йому можливість відслідковувати статистичні дані, що стосуються предмету договору. Такі статистичні дані надавалися відповідачу по кожному звітному місяцю, адвокату відповідача - на адвокатський запит №18 від 20.05.2020 року, та наявні в матеріалах справи.

У розділі 15 «Адреси та банківські реквізити сторін» міститься повна інформація про адреси та банківські реквізити сторін.

Отже відповідач був обізнаний про вартість наданої послуги, стягнення якої є предметом позову у даній справі, а також про реквізити виконавця, на які слід здійснити відповідну оплату.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно зі статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Саме акт здавання-прийняття робіт (послуг) є тим первинним документом, на підставі якого виникає обов`язок сплати.

Натомість рахунок або рахунок-фактура, що за своїми функціями є тотожними документами, за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер. Рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року в справі № 910/49/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2020 у справі № 908/771/19.

Відповідач вважає, що до отримання рахунку у нього не виникає обов`язку зі сплати грошових коштів, а тому він не є боржником, що прострочив виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчить аналіз змісту пунктів 6.5, 6.6 укладеного між сторонами договору, сторони погодили, що не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним, виконавець направляє замовнику акт приймання-передачі наданих послуг, рахунок фактуру. Протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання від виконавця акту замовник зобов`язаний підписати акт приймання-передачі наданих послуг і направити виконавцю, або протягом того ж терміну направити виконавцю мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі наданих послуг; в іншому випадку названий акт буде вважатися підписаним, а послуги - прийнятими та підлягають оплаті у повному обсязі.

Отже, однією з підстав для проведення оплати за отримані послуги є у тому числі акт. Не надання рахунку не може перешкоджати проведенню розрахунків у разі підписання сторонами актів, визначених у пунктах 6.5, 6.6 договору. Тому саме з часу отримання й підписання сторонами цього документа й має відраховуватись 5-денний строк, визначений у договорі.

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2020 у справі № 908/771/19.

Колегія суддів також погоджується із висновком місцевого господарського суду про безпідставність доводів щодо того, що ФОП Моргун В.В. не має жодного відношення до бренду Sellin та відсутні докази його підприємницької діяльності під такою назвою.

При цьому колегія суддів виходить з того, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, на спростування такого твердження відповідача позивачем надано лист Моргун Тетяни Миколаївни (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) № 1 від 19.06.2018, згідно з яким остання надає право використання торгової марки "Sellin" ФОП Моргуну В.В. (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на території України. Також позивачем надано копію Свідоцтва на знак для товарів і послуг № 210129, виданого Державною службою інтелектуальної власності України від 25.03.2016 на бренд "Sellin".

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень , лежить саме на ній.

Згідно зі статтею ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що факт надання позивачем на користь відповідача послуг за договором про надання послуг № 448 від 01.06.2018 та їх вартість підтверджується сукупністю наданих позивачем доказів, доданих до позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву.

А оскільки строк оплати наданих послуг за договором є таким, що настав, а відповідач не надав суду доказів сплати існуючої заборгованості, як і доказів на її спростування, то місцевий господарський суд дійшов цілком правомірного висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 41348,00 грн боргу.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п. 7.4 Договору, у разі прострочення оплати послуг виконавець вправі припинити надання послуг по договору, а замовник зобов`язаний виплатити виконавцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення. Неустойка нараховується до моменту фактичного погашення замовником заборгованості, що існує.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося, позивач у зв`язку із простроченням відповідачем зобов`язання щодо оплати наданих послуг, нарахував до стягнення 1150,06 грн пені та 162,68 грн - 3% річних

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені та 3% річних, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду про їх документальну обґрунтованість та арифметичну правильність, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення цих сум підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування зазначеної ухвали відсутні.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 270, 271, 180, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача - Фізичної особи-підприємця Моргуна Владислава Віталійовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 04.08.2020 року у справі № 922/1197/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.12.2020.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков