ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" грудня 2020 р. Справа № 924/421/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В., при секретарі судового засідання Желіхівській О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод"

до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив"

про визнання недійсним договору поставки молока № 49 від 12.08.2016р. (в межах справи № 924/1155/18 про банкрутство сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив")

за участю представників:

ДП "Старокостянтинівський молочний завод": Лінкевич Я.Б., Зінкевич Д.В.;

СВК "Перший національний виробничий кооператив": арбітражний керуючий Завора О.І. (присутній у засіданні 10.12.2020р. до оголошення перерви), Оніщук О.Є.;

ПАТ АБ «Укргазбанк»: Токовенко О.В.;

інших учасників процесу: не з`явились (явка не визнавалась обов`язковою).

У судовому засіданні 10.12.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" подано позовну заяву до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" про визнання договору поставки молока № 49 від 12.08.2016р., що був підписаний дочірнім підприємством «Старокостянтинівський молочний завод» та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Перший національний виробничий кооператив», недійсним з 12.08.2016р.

В обґрунтування заяви відзначено, зокрема, що 12.08.2016р. було підписано договір поставки молока №49, за яким здійснювалася системна поставка молока. Також, 12.08.2016р. було також підписано протокол №1 погодження договірної ціни, відповідно до якого з 12.08.2016р. повинна була здійснюватися закупівля молока 1 ґатунку за ціною 5300 грн. за 1 тонну, крім того, було встановлено вимоги для вищого, 1-го та 2-го гатунків молока.

Представник позивача вважає, що даний договір був підписаний з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим він порушує права позивача, тому підлягає визнанню недійсним, виходячи із наступного. Договір поставки молока №49 від 12.08.2016р. не містить вартості договору, є окремі положення, які дозволяли визначити методику розрахунку вартості договору, зокрема у п. 2.1. договору вказано, що загальна вартість цього договору не обмежується сторонами та складається з суми вартості окремих партій продукції, що постачаються постачальником покупцю відповідно до умов даного договору, що визначається відповідно до даних, які містяться у спеціалізованій товарній накладній складеній за формою І-ТН-(МС).

Також, як вказує позивач, згідно із п. 3.1. договору асортимент, кількість та ціна конкретної партії продукції, що постачається за даним договором, визначається сторонами у додатках (протокол погодження ціни), що є невід`ємною частиною цього договору. Тобто, на момент підписання договору його вартість не могла бути чітко визначена, однак в подальшому дорівнювала загальній сумі вартості окремих партій продукції, яка визначається у протоколі погодження договірної ціни, та підтверджується спеціалізованими товарними накладними. Протокол погодження договірної ціни №1 від 12.08.2016р. містив тільки положення про погодження ціни з 12 серпня 2016 року на перший ґатунок молока у розмірі 5300 грн. за 1 тонну, ціну, на інші гатунки молока даний протоколом не визначено, та не вказано також кількості товару (молока). Як вбачається із п.2. даного протоколу, сторонами було погоджено постачання молока не лише першого ґатунку, але й вищого та другого гатунків, як це передбачено згідно з ДСТУ 3662-97 «Молоко коров`яче».

Отже, як стверджує представник позивача, на момент підписання Договору та протоколу погодження договірної ціни №1, не можливо було визначити (здійснити її розрахунок) вартість окремої партії продукції, оскільки ціна була встановлена не на всі гатунки, а лише на перший, та не було визначено кількості продукції (молока), що повинна була б постачатися; в подальшому вартість договору (правочину) з врахуванням отриманого позивачем товару складала на 31.12.2016р. 7162810,92 грн., що відображено в довідці щодо розрахунків ДП «Старокостянтинівський молочний завод».

ДП «Старокостянтинівський молочний завод» за організаційно-правовою формою є дочірнім підприємством, власником/материнською компанією якого є ПАТ «Компанія з управління активами «Довіра-капітал»; генеральний директор є виконавчим органом підприємства, який, як вказано у довідці №1, займається поточною діяльністю підприємства, та повноваження якого були обмежені власником у трудовому договорі. Зокрема, як вказує представник позивача, генеральний директор мав право укладати без згоди власника правочини, вартість яких не повинна перевищувати 1000000 грн. Заступник генерального директора згідно інформації із довідки №2 є особою, якій генеральним директором здійснюється делегування свої власних (обмежених) повноважень на підставі довіреності; першому заступнику генерального директора була видана довіреність №11 від 01.10.2015р., зміст якої деталізовано в довідці №2. При цьому, як зазначив представник позивача, видача довіреності здійснювалася генеральним директором, який фактично передавав свої обмежені повноваження першому заступнику Жуку Валерію Миколайовичу. При цьому, перший заступник генерального директора на підставі довіреності №11 від 01.10.2015р. мав такі ж обмеження у повноваженнях, як і генеральний директор, тобто не міг без згоди власника укладати правочини, вартість яких перевищувала 1000000 грн.

Крім того, вказано, що власник не надавав своєї попередньої згоди та подальшого схвалення/погодження правочину із СВК «ПНВК», а саме на підписання договору поставки молока №49 від 12.08.2016р. Отже, як стверджує представник позивача, договір поставки молока №49 від 12.08.2016р., з врахуванням його подальшої вартості, був підписаний першим заступником генерального директора з перевищенням наданих йому повноважень. Даний договір був підписаний зі сторони позивача Першим заступником генерального директора Жуком Валерієм Миколайовичем, який здійснював свої повноваження на підставі довіреності №11 від 01.10.2015р., про що міститься відповідна відмітка в договорі. Тобто, як вказує представник позивача, на момент укладення договору відповідач був ознайомлений із повноваженнями підписанта від імені ДП «СТК», однак здійснив підписання договору поставки молока №49 від 12.08.2016р.

Крім того, оскільки на 12.08.2016р. вартість договору не була та не могла бути визначена, а відповідач, був повністю ознайомлений із повноваженнями першого заступника генерального директора, тобто знав про наявність обмежень в них, то, підписуючи цей договір, відповідач повністю усвідомлював неправомірність підписання такого договору особою з обмеженими повноваженнями, у зв`язку з чим при його підписанні не вказував конкретну вартість договору та кількість продукції.

Також, як вказує представник позивача, договір, який в собі містить майново-господарські зобов`язання, є господарським договором, а, враховуючи зміст договору поставки молока №49 від 12.08.2016р., він є господарським. Посилаючись на зміст ч.1 ст.179 ГК України, ч. 1 ст. 638 ЦК України, ч. 2 ст.180 ГК України, представник позивача зазначив, що для укладення господарського договору необхідним є досягнення згоди між сторонами щодо всіх його істотних умов договору. При цьому, посилаючись на положення ч.3 ст.180, ч.4 ст. 180 ГК України, представник позивача вказує на те, що кількість продукції та її якість є складовими частинами такої істотної умови господарського договору як предмет. Представник позивача стверджує, що із змісту розділу 1 договору вбачається, що в ньому відсутній складовий елемент предмету договору як кількість продукції, що повинна поставлятися та є виключно відсильні положення інших пунктів договору, які вказують методику її визначення. При цьому, представник позивача звертає увагу на те, що у протоколі погодження договірної ціни №1 від 12.08.2016р. не міститься жодної вказівки на кількість продукції, що підлягатиме постачанню. Таким чином, в договорі та в додатках до нього на момент його підписання не було погоджено істотну умову договору, а саме предмет.

Також, представник позивача зауважив, що із протоколу погодження договірної ціни вбачається, що постачання повинно було здійснюватися щодо молока, якість якого відповідає вимогам ДСТУ 3662-97, тобто молоко повинно постачатися саме вищого, 1-го та 2-го гатунків. При цьому, зі змісту п. 2.1. даного пункту вбачається відсутність зазначення у цифровому вираження ціни договору, наявними є тільки окремі положення, які дозволяли визначити методику розрахунку ціни договору. Крім того, з огляду на зміст п. 3.1. договору вбачається, що на момент підписання договору ціна не була чітко виражена, містилася лише вказівка про те, що вона складатиметься з суми вартості окремих партій продукції, яка визначається у протоколі погодження договірної ціни.

Посилаючись на положення ч.ч. 1, 2 ст.189 ГК України представник позивача зазначив, що із протоколу погодження договірної ціни №1 від 12.08.2016р. вбачається, що в ньому було погоджено ціну на перший ґатунок молока з 12.08.2016р. у розмірі 5300 грн., ціну на інші гатунки молока не визначено. Однак, сторонами було погоджено постачання молока не лише першого ґатунку, але й вищого, та другого гатунків, як це передбачено згідно з ДСТУ 3662-97 «Молоко коров`яче». Враховуючи вищенаведене, згідно протоколу погоджено договірної ціни №1 року неможливо було встановити на момент підписання договору та цього протоколу вартість окремої партії продукції, оскільки ціна була встановлена не на всі гатунки, а лише на перший, та не було визначена кількість продукції (молока), що повинна була б постачатися. При цьому, представник відповідача відзначив, що оскільки вартість партії є складовою частиною ціни договору, то її відсутність (неможливість вирахування) на дату підписання договору вказує на відсутність погодження однієї із істотних умов договору, а саме ціни.

Таким чином, враховуючи викладені обставини справи, договір поставки молока №49 від 12.08.2016р. у зв`язку з неузгодженням всіх істотних умов господарського договору є відповідно до ч.2 ст.180 ГК України неукладеним, вважає представник позивача. Крім того, вказано, що при підписанні договору поставки молока №49 від 12.08.2016р. сторони усвідомлювали, що вартість даного договору буде становити більше 1000000 грн., виходячи із прогнозного плану закупівель молочної сировини та строку дії договору.

Разом з тим, представник позивача зауважив, що відповідачу також було відомо про наявні у генерального директора та першого заступника генерального директора обмеження щодо підписання даного договору, що підтверджується поясненнями Жука В.М. та наданими документами, що встановлюють його повноваження та повноваження генерального директора та інформацією, що містилася у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.08.2017р. Також, представник позивача відзначив, що договір містив вказівку на документ, на підставі якого діяв ОСОБА_1 .

Посилаючись на положення ст. 92, ч.1 ст.241 ЦК України, представник позивача вказує на те, що правочин не має юридичної сили, якщо: інша особа знала, або повинна була знати про обмежені повноваження представника, але незалежно від цього здійснила його укладення; даний правочин не був схвалений уповноваженим органом юридичної особи. Однак, генеральний директора та Перший заступник не мали повноважень на підписання договору поставки молока №49 від 12.08.2016р., єдиним уповноваженим органом, який міг це зробити був власник позивача ПАТ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «ДОВІРА-КАШТАЛ», яке не здійснювало схвалення та у листі №15/04-19 від 15.04.2019р. підтвердило факт відсутності його подальшого схвалення. Таким чином, власник позивача як його уповноважений орган не здійснював жодних дій по схваленню правочину, а навпаки, заперечив цей факт, за таких умов подальшого схвалення у розумінні статті 241 ЦК України не відбулося.

Також, представник позивача зауважив, що якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 906/100/17, від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, від 26.02.2019 у справі № 925/1453/16, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 02.10.2019 у справі №910/22198/17).

Разом з тим, представник позивача зауважив, що вартість договору № 49 станом на 31.12.2016 року вже перевищувала встановлені обмеження. Крім того, відсутність факту укладення договору через призму неузгодження всіх істотних умов договору N 49 підтверджується також заявою свідка № 562 від 18.05.2020 року.

Враховуючи вказані вище обставини, а саме: відсутності узгодження всіх істотних умов договору (а також факт ; інформованості іншої сторони про обмежені повноваження першого заступника генерального директора; підписання договору з перевищенням повноважень першим заступником генерального директора; відсутності подальшого схвалення підписаного договору уповноваженим органом власником, наявні правові підстави, визначені ч.1-2 ст. 203 та ч.3 ст.215 ЦК України, для визнання даного договору недійсним, вважає позивач.

Враховуючи вищевикладене, представники позивача просять задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечує, вказуючи таке. Обґрунтовуючи недійсність оскаржуваного договору поставки, позивач наголошує, що на момент підписання договору поставки його вартість не могла бути чітко визначена. В подальшому, як стверджує представник відповідача, сторонами підписувались також протоколи погодження договірної ціни, зокрема 16.10.2016р., 01.11.2016р., 01.12.2016р., 16.02.2017р., 24.03.2017р., 24.04.2017р., 24.05.2017р., 25.06.2017р., 25.07.2017р. та 23.08.2017р., а на виконання умов договору поставки, відповідачем було поставлено товар позивачу, який частково оплачений позивачем, що підтверджує на момент виконання дійсність усіх умов договору поставки, підтверджує їх схвалення.

Також, як зазначив представник відповідача, позивач вважає, що заступник генерального директора мав такі ж обмеження, як і генеральний директор, однак спірний договір укладено 12.08.2016р., а довіреність №11 видана 01.10.2015р. Крім того, позивач зауважив, що відповідачу було відомо про наявність обмежень у представника позивача, який підписував спірний договір. При цьому, представник відповідача звертає увагу на те, що у довіреності № 11 від 01.10.2015р. відсутні будь-які згадування про наявність обмежень у заступника генерального директора. Разом з тим, зазначено, що на підтвердження своїх аргументів позивачем надано копію трудового договору від 01.10.2016р., однак на першій та другій сторінках цього трудового договору відсутні підписи сторін, що ставить під сумнів чинність даної редакції трудового договору.

Також, як стверджує представник відповідача, позивачем не надано доказів на підтвердження будь-яких дій ПАТ «Компанія з управління активами «Довіра-капітал» щодо вчинення направлених на оспорювання договору поставки чи понесенням відповідальності заступником генерального директора за фактом перевищення своїх повноважень.

Крім цього, як вказує представник відповідача, доказів надання чи надсилання документів, які підтверджують наявність обмежень у підписанта договору поставки, на адресу відповідача, позивачем не надано, в Єдиному державному реєстру юридичних осіб відсутні відомості про наявність обмежень у керівника позивача, тому відповідач не знав і не міг знати про будь-які обмеження повноважень представника позивача. Разом з тим, саме лише відправлення позивачем документів відповідачу не може свідчити про їх отримання відповідачем та про обізнаність відповідача з ними, з їх змістом.

Як вважає представник відповідача, схвалення позивачем спірного правочину підтверджується: протоколами погодження договірної ціни, які підписані та скріплені печатками сторін; отриманням позивачем за договором поставки товару - молока на суму 141916738 грн., що підтверджується видатковими накладними; податковими накладними, реєстрація яких підтверджується квитанцією про реєстрацію податкових накладних; частковою оплатою за отриманий товар, що, зокрема, підтверджується актами звірки взаєморозрахунків, які підписані та скріплені печатками сторін; укладенням між сторонами до договору поставки додаткової угоди №1 від 27.12.2016р., додаткової угоди № 2 від 18.08.2017р., акту прийому-передачі векселя (векселів) від 18.08.2017р., відповідно до якого відповідач приймав як оплату по договору векселі на загальну суму 12000000 грн., які заступник генерального директора підписував на підставі довіреності №15 від 28.12.2016р.

При цьому, представник відповідача вважає, що аргументи позивача про те, що схвалення спірного договору мало бути здійснено безпосередньо ПАТ «Компанія з управління активами «Довіра-Капітал», є необгрунтованими, оскільки підтвердження схвалення правочину є вчинені на його виконання дії особою, в інтересах якої його укладено. Крім того, посилаючись на положення ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України, представник відповідача зазначив, що схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи сторони правочину.

При цьому, представник відповідача вказує на те, що зазначені висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 11.09.2018р. у справі № 910/18812/17 від 16.07.2018р. Також, представник відповідача зазначив, що у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014р. у справі № 3-59гс14 зроблено висновок - правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено ч. 1 ст. 241 ЦК України із змісту якої випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів особи сторони правочину. Крім того, як зазначив представник відповідача, із постанов Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі № 910/1163/17, від 25.04.2018р. № 910/9915/17, від 10.04.2018р. у справі № 910/11079/17 вбачається, що вони містять висновок про те, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсниим (стаття 241 ЦК України).

Представник відповідача також відзначив, зокрема, таке. Позивач вважає, що на момент підписання спірного правочину між сторонами не було погоджено усіх істотних умов господарського договору, однак, зазначене твердження не відповідає дійсності. Також, як зазначив представник відповідача, навіть у разі встановлення, що правочин є неукладеним, суд на цій підставі залишає позов про визнання правочину недійсним без задоволення.

Щодо тверджень позивача про обізнаність відповідача з обмеженнями повноважень представника, який підписував спірний правочин, з урахуванням відсильної норми в статуті позивача до трудового договору, зазначено, що у спірному правочині вказано, що перший заступник генерального директора Жук Валерій Миколайович, діє на підставі довіреності №11 від 01.10.2015р., а не на підставі статуту. При цьому, представник відповідача зауважив, що у довіреності №11 від 01.10.2015р. відсутні будь-які згадування про наявність обмежень у заступника генерального директора.

Також, як стверджує представник відповідача, позивачем не доведено, що відповідач знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Як вважає представник відповідача, протокол зустрічі по урегулюванню обороту векселів від 18.08.2017р. свідчить про наявність в заступника генерального директора достатнього обсягу повноважень на підписання додаткової угоди №2 від 18.08.2017р.

Щодо повноважень заступника генерального директора ДП «Старокостянтинівський молочний завод» представник відповідача відзначив, що відповідно до довіреності, на підставі якої діяв представник позивача, дану довіреність видано позивачем «в особі генерального директора Гордійчука Юрія Анатолійовича, що діє на підставі статуту». У виданій довіреності відсутні будь-які посилання на трудовий договір, який укладено з власником позивача. Разом з тим, як зазначив представник відповідача, статутом позивача не встановлено жодних обмежень на підписання правочинів щодо придбання майна, вартість якого перевищує будь-яку суму чи на внесення змін до цих правочинів. Також, оскільки у витязі з ЄДР позивача вказано про обмеження керівника «згідно статуту», а в статуті позивача відсутні будь-які обмеження повноважень керівника, обставини щодо обізнаності відповідача з трудовим договором керівника позивача чи посадовою інструкцією заступника генерального директора, не доведено.Оскільки відповідачем виконувались умови спірного договору поставки, поведінка відповідача була добросовісною, укладення договору відповідало її внутрішній волі, відповідач бажав реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і такі наслідки настали.

Разом з тим, представник відповідача звертає увагу на те, що в межах справи №924/233/18 про стягнення СВК «Перший національний виробничий кооператив» боргу за спірним правочином, ДП «Старокостянтинівськийі молочний завод» було подано відзив від 19.04.2018р., відповідно до якого представники ДП «Старокостянтинівський молочний завод» не заперечували проти дійсності договору, поставки, не вказували про наявність будь-яких обмежень у заступника генеральної директора, та заперечували виключно щодо ціни поставленого товару протягом жовтня-листопада 2017р.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що обставини, викладені у позові, не підтверджено і не доведено позивачем, тому у позові слід відмовити.

Крім того, арбітражний керуючий Завора О.І. вказав, що оспорюваний правочин є неукладеним, відтак, не може бути визнано недійсним, тому у позові слід відмовити.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» погоджується з позицією позивача в частині перевищення повноваження Першим заступником Генерального директора ДП «Старокостянтинівський молочний завод» при укладенні спірної угоди, оскільки сума договору значно перевищує встановлені статутними документами обмеження, а згода Власника на такі дії в матеріалах справи відсутня.

Крім того, враховуючи заяву свідка, ОСОБА_1 , вбачається, що представнику відповідача було достеменно відомо про факт відсутності належних та достатніх повноважень щодо підписання цієї угоди. Однак, представники СВК «ПНВК» проігнорували цей факт, що, в свою чергу, дає підстави для визнання вказаного правочину недійсним, вважає ПАТ АБ «Укргазбанк».

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 02.08.2019р. у позові дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" до сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" про визнання договору поставки молока №49 від 12.08.2016р. недійсним відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.11.2019р. ухвалено: апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" на рішення господарського суду Хмельницької області від 02.08.2019р. у справі №924/421/19 задовольнити частково; рішення господарського суду Хмельницької області від 02.08.2019р. у справі №924/421/19 скасувати; справу № 924/421/19 передати до Господарського суду Хмельницької області для нового розгляду по суті в межах справи №924/1155/18 про банкрутство Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив".

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2019р. заяву дочірнього підприємства "Старокостянтиніський молочний завод" про визнання договору поставки молока № 49 від 12.08.2016р. недійсним в межах справи № 924/1155/18 про банкрутство сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив" передано на розгляд судді ОСОБА_2 внаслідок задоволення самовідводу (від участі в розгляді заяви про визнання вказаного договору недійсним) судді Грамчука І.В., в провадженні якого перебувала справа № 924/1155/18 про банкрутство сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив".

Розглядом наявних матеріалів справи (в тому числі, постановою суду апеляційної інстанції від 08.11.2019р. у даній справі) встановлено таке.

01.10.2015р. між приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Довіра Капітал», що діє за рахунок активів та в інтересах пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Альтернативні інвестиції» та громадянином України ОСОБА_3 (генеральним директором) укладеного трудовий договір про те, що громадянин України ОСОБА_3 наймається на посаду генерального директора ДП "Старокостянтинівський молочний завод", відповідно до умов якого генеральний директор зобов`язується здійснювати управління поточною діяльністю товариства, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження майна (п. 1.1. договору).

Згідно із п. 2.1. договору генеральний директор здійснює поточне (оперативне) керівництво товариством, забезпечує виконання завдань товариства, передбачених законодавством України, статутом товариства, цим трудовим договором та рішеннями вищого органу товариства.

Як передбачено п. 2.4. договору генеральний директор вживає заходів щодо своєчасного укладення договорів з постачальниками і споживачами які працюють з підконтрольними товариству підприємствами, розширення господарських зв`язків, забезпечує виконання завдань і зобов`язань на постачання продукції, забезпечує контроль за виконанням підконтрольними товариству підприємствами замовлень, договірних зобов`язань у встановлені строки.

Відповідно до п. 2.12. договору генеральний директор має право: без довіреності діяти від імені товариства, представляти його перед іншими юридичними особами усіх форм власності; розпоряджатися майном та коштами товариства, укладати угоди окрім тих, що спрямовані на відчуження майна та основних засобів та щодо яких необхідне погодження із вищими органами товариства; затверджувати та використовувати кошторис; укладати угоди та різного роду договори, в тому числі купівлі-продажу, оренди, підряду, видавати доручення, відкривати та закривати банківські рахунки; приймати рішення щодо вчинення товариством правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, не перевищує 1000000 грн. Крім того, ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом такого правочину, не повинна перевищувати та 0,5 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства; застосовувати до працівників товариства заходи морального заохочення: притягати до дисциплінарної та матеріальної відповідальності працівників в порядку, передбаченому статутом товариства та законодавством України; в межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, давати вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників товариства; вирішувати інші питання, віднесені законодавством України, статутом товариства і цим трудовим договором до компетенції генерального директора.

Цей трудовий договір вступає в силу з моменту укладення і діє до 01.10.2016р. (п. 6.1.).

04.01.2016р. генеральним директором ДП Старокостянтинівський молочний завод затверджено посадову інструкцію першого заступника генерального директора ДП Старокостянтинівський молочний завод, згідно п. 1.1 якої перший заступник генерального директора належить до професійної групи Керівник.

Згідно п. 3.2 посадової інструкції перший заступник генерального директора має право представляти інтереси підприємства у взаємовідносинах з громадянами, юридичними особами, органами державної влади і управління за дорученням та вказівкою генерального директора.

Згідно довіреності №11 від 01.10.2015 року генеральний директор ДП Старокостянтинівський молочний завод Ю.А. Гордійчук уповноважив першого заступника генерального директора Жука Валерія Миколайовича представляти інтереси підприємства у відносинах із будь-якими суб`єктами підприємницької діяльності, підприємствами, установами, організаціями незалежно від їх підпорядкування та форм власності. Для цього представникові надано право: погоджувати умови та підписувати від імені підприємства Угоди та різного роду договори (за виключенням договорів спрямованих на відчуження, заставу, іпотеку майна, що належить підприємству), будь-які документи, що пов`язані з виконанням угод та договорів (акти, специфікації, додатки, протоколи розбіжностей, рахунки і ін,); банківські документи; касові документи; технологічні завдання; виробничі завдання та звіти, акти відбору зразків; довіреності працівникам підприємства на отримання заробітної плати і інших належних їм платежів; посвідчення про відрядження; заявки на придбання ТМЦ; довіреності на отримання ТМЦ, накази про встановлення норм витрат; довідки про доходи працівників. Дана довіреність видана строком до 31.12.2016 року.

Рішенням №11/04-2016 власника Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод від 11.04.2016 р. затверджено статут Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод в новій редакції.

Згідно пунктів 8.1., 8.2. Статуту, визначено, що управління підприємством здійснює його власник, який вирішує всі питання, пов`язані з діяльністю підприємства. До виключної компетенції власника віднесено: а) визначення основних напрямків діяльності підприємства; б) внесення змін та доповнень до статуту підприємства; в) призначення та звільнення генерального директора Підприємства визначення його повноважень; г) притягнення до матеріальної та інших видів відповідальності посадових осіб підприємства; д) прийняття рішення про реорганізацію чи ліквідацію підприємства.

Відповідно до пунктів 8.3, 8.4 Статуту, поточна діяльність підприємства здійснюється Генеральним директором. При призначенні Генерального директора з ним укладається трудовий договір в якому визначаються компетенції, права, обов`язки і відповідальність перед власником, умови матеріального забезпечення і звільнення з посади. Генеральний директор не має права без погодження з власником підписувати договори спрямовані на відчуження, заставу, іпотеку, оренду майна, що належить підприємству. Контроль за діяльністю посадових осіб підприємства здійснює власник і ревізійна комісія підприємства.

Згідно пунктів 12.1, 12.2 Статуту, підприємство здійснює облік результатів своєї діяльності, веде оперативний, бухгалтерський і статистичний облік у встановленому порядку і несе відповідальність за його достовірність. Відповідальними за стан обліку і своєчасне подання звітності та сплати податків є генеральний директор та головний бухгалтер підприємства або, за рішенням власника, інша посадова особа підприємства.

12.08.2016р. між дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" (покупцем) в особі першого заступника генерального директора Жука Валерія Миколайовича, який діє на підставі довіреності № 11 від 01.10.2015р., з однієї сторони, та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Перший національний виробничий кооператив» (постачальником) в особі голови кооперативу ОСОБА_4 , з другої сторони, підписано договір поставки молока № 49, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується систематично поставляти і передавати у власність покупця натуральне коров`яче молоко незбиране на умовах, визначених цим договором, а покупець зобов`язується приймати і своєчасно оплачувати вартість продукції (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 2.1. договору загальна вартість цього договору не обмежується сторонами та складається з суми вартості окремих партій продукції, що постачаються постачальником покупцю відповідно до умов даного договору, що визначається відповідно до даних, які містяться у спеціалізованій товарній накладній, складеній за формою 1-ТН (МС).

Як передбачено п. 3.1. договору, асортимент, кількість та ціна конкретної партії продукції, що постачається за даним договором, визначається сторонами у додатках (протокол погодження ціни), що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору ціна партії продукції є фіксованою на весь період дії протоколу погодження ціни і у будь-якому випадку не підлягає зміні без письмового погодження сторін.

Згідно з п. 4.1. договору загальна кількість продукції, що поставляється за цим договором, становить суму усіх поставок (які носять ритмічний характер), здійснених за цим договором.

Поставка продукції вважається виконаною постачальником з моменту передачі її покупцю (перевізнику покупця), про що буде свідчити відмітка на товарно-транспортній накладній, або на товарній накладній за формою 1 -ТН (МС).

Як передбачено п. 4.3. договору, кожна поставка продукції повинна супроводжуватись наступними оригіналами документів: товарно-транспортна накладна; ветеринарне свідоцтво (Ф-2) державної установи ветеринарної медицини не пізніше 3-го числа звітного місяця на всю кількість продукції.

Відповідно до п. 4.4. договору у випадку відсутності документів, зазначених пункті 4.3 даного договору, покупець має право відмовитись від прийняття продукції, до моменту передачі документів на таку продукцію постачальником.

Згідно із п. 5.1. договору приймання-передача продукції за кількістю здійснюється в порядку, що визначений даним договором, а з питань не врегульованих цим договором, в порядку визначеному Постановою держарбітражу від 15.06.1965р. № П-6 «Инструкция о порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству». У разі, якщо покупець здійснює приймання продукції за участю представника Торгово-промислової Палата, витрати, пов`язані із участю в прийманні продукції представника Торгово-Промислової Палати покладаються на покупця.

Як передбачено п. 8.1. договору оплата здійснюється покупцем в безготівковій формі шляхом перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 1 банківського дня з моменту отримання продукції покупцем.

Відповідно до п. 8.2. договору загальна сума договору складається із загальної вартості продукції, поставленої постачальником покупцю протягом строку дії даного договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 14.3.).

Як передбачено п. 14.7. договору, сторони підтверджують, що особи, які підписали цей договір є належним чином уповноваженими на це статутними документами та/або довіреністю, та/або рішенням відповідного колегіального органу, та/або відповідного органу управління, якщо такий передбачений статутом, та/або рішенням засновника (ів), винесеного відповідно до статуту, володіють достатнім об`ємом законних та статутних повноважень та діють в їх межах та інтересах підприємства.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Відповідно до протоколу № 1 погодження договірної ціни від 12.08.2016р. покупець дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" в особі першого заступника генерального директора Жука Валерія Миколайовича, який діє на підставі довіреності № 11 від 01.10.2015р. та постачальник - сільськогосподарський виробничий кооператив «Перший національний виробничий кооператив» в особі голови кооперативу ОСОБА_4 , який діє на підставі статуту, погодились та підписали протокол про те, що починаючи з 12.08.2016р. сторони встановлюють планову закупівельну ціну за 1 тонну молока (базисний жир 3,4%): 1 гатунок 5300 грн.

Також, зазначено, що базисні умови поставки продукції СРТ (склад покупця) Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Франка, 47. Можлива поставка окремих партій продукції на умовах EXW (склад постачальнильника) за домовленістю сторін, згідно з ІНКОТЕРМС - 2010.

Договір та додатки до нього підписано та скріплено відтиском печаток сторін.

Також, 16.10.2016, 01.12.2016, 16.02.2017, 24.03.2017, 24.04.2017, 24.05.2017, 25.06.2017, 25.07.2017 та 23.08.2017 між сторонами підписано протоколи погодження договірної ціни.

У період з 16.08.2016 по 31.12.2016 ДП Старокостянтинівський молочний завод провів розрахунок із СВК Перший національний виробничий кооператив на суму 6822190,32 грн., товару поставлено на суму 7162811,12 грн., що підтверджується довідкою (про що зазначено у постанові суду апеляційної інстанції від 08.11.2019р. у даній справі).

На підтвердження здійснення господарських операцій за договором надано копії видаткових накладних №39 від 31.08.2016, №64 від 31.10.2016, №75 від 30.11.2016, №95 від 31.12.2016, №8 від 31.01.2017, №38 від 15.03.2017, №44 від 31.03.2017, №54 від 15.04.2017, №61 від 30.04.2017, №98 від 31.05.2017, №151 від 30.06.2017, №201 від 31.07.2017, №211 від 31.08.2017, №446 від 30.09.2017, №713 від 31.10.2017, №797 від 30.11.2017, податкових накладних від 12.01.2017, 31.01.2017, 28.02.2017, 15.03.2017, 31.03.2017р., 15.04.2017р., 30.04.2017р., 31.05.2017р., 30.06.2017р., 31.07.2017р., 31.08.2017р., 30.09.2017р., 31.10.2017р., 30.11.2017р., які зареєстровані згідно квитанцій.

Крім того, 30.04.2017, 31.05.2017, 30.06.2017, 31.07.2017, 31.08.2017 та 30.09.2017 між сторонами підписано акти звірки розрахунків між ДП Старокостянтинівський молочний завод та СГВК Перший національний виробничий кооператив за договором поставки молока №49 від 12.08.2016.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 12.08.2016 в розділі відомості про органи управління юридичної особи Дочірнього підприємства Старокостянтинівський молочний завод вказано Загальні збори, Генеральний директор. В розділі прізвище, ім`я по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи вказано ОСОБА_3 (керівник згідно Статуту).

У поясненнях № 28/11-18 від 28.11.2018р. директором приватного акціонерного товариства «Компанія з управління активами «Довіра-Капітал» Сліпко О.О. повідомлено про те, що не приймав рішень на уповноваження посадових осіб дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» для вчинення правочинів сільськогосподарським виробничим кооперативом «Перший національний виробничий кооператив» додатковими або більшими повноваженнями ніж ті, якими вони володіють згідно із відповідними внутрішніми документами. Також зазначено, що ПАТ «КУА «Довіра-Капітал» не було відомо про підписання договору поставки № 49 від 12.08.2016р. між підприємством та кооперативом.

Відповідно до акту службового розслідування № 04/12-18 від 04.12.2018р., складеного комісією у складі керівника служби безпеки, начальника юридичного відділу та провідного спеціаліста відділу захисту інвестицій, враховуючи результати службового розслідування, комісією зроблені наступні висновки: перевищення своїх повноважень першим заступником генерального директора Жуком Валерієм Миколайовичем під час вчинення наступних дій: а) підписання договору поставки №49 від 12.08.2016р., згідно до умов якого була здійснена поставка товару відповідно до якого були видані векселі на суму яка перевищує 1000000 грн., а саме на загальну суму 12000 000 грн.; б) на підставі недійсної довіреності №11 від 01.10.2015р. підписання 18.08.2017р. акту прийому передачі векселів на оплату поставки згідно до умов договору №49 від 12.09.2016р.; в) розпорядження щодо приймання товару від СВК «ПНВК» за договором № 49 неуповноваженим на це працівником а саме комірником в особі ОСОБА_5 . Відсутність підстави видачі 18.08.2017р. дванадцяти простих векселів, а саме: серія АА №2828533, серія АА №2828534, серія АА №2828535. серія ЛЛ-№2828536, серія АА №2828537, серія АА №2828538, серія АА №2828539, серія ЛЛ, №2828540, серія АА №2828541, серія АА №2828542, серія АА №2828543, серія ЛЛ- №2828544, по 1000000 грн. кожний, загальною вартістю 12000000 грн. на виконання умов договору поставки №49 від 12.09.2016р., а саме оплати за фактично отриманий товар від СВК «ПНВК» через те, що фактична поставка 18.08.2017р. була здійснена на 480283,27 грн.

Тому, як зазначено у акті, комісія вважає за необхідне притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , а саме звільнити його з посади першого заступника генерального директора, щоб уникнути в майбутньому наслідків через надмірну неуважність та свавільність у прийняті рішень, нехтування внутрішніми правилами підприємства та ухилення від виконання умов Статуту ДП «СТК» під час виконання роботи, задля уникнення повторного інциденту з відповідними наслідками.

Відповідно до наказу генерального директора ДП "Старокостянтинівський молочний завод" Гордійчука Ю.А. № 06/12-18 від 06.12.2018р. накладено на першого заступника генерального директора ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

У поясненнях першого заступника генерального директора ДП «Старокостянтинівський молочний завод» ОСОБА_1 вказано, що йому як першому заступнику генерального директора Жуку Валерію Миколайовичу було відомо про обмеження щодо вчинення від імені підприємства правочину, якщо його ринкова вартість перевищує 1000000 грн., згідно виданої довіреністі № 11 від 01.10.2015р. Однак, 12.08.2016р. від імені ДП «Старокостянтинівський молочний завод» Жуком В.М., на підставі довіреності № 11 від 01.10.2015р., було підписано договір № 49 про поставку молока СВК «Перший національний виробничий кооператив». Від імені кооперативу договір підписав голова кооперативу ОСОБА_6 , який діяв на підставі статуту. Також, як зазначив ОСОБА_1 , під час підписання договору поставки № 49 від 12.08.2016р. було повідомлено голову кооперативу про наявні у ОСОБА_1 обмеження щодо вчинення від імені підприємства правочинів, вартість яких перевищує 1000000 грн., на підставі виданої довіреності № 11 від 01.10.2015р.

У листі ПАТ «Компанія з управління активами «Довіра-Капітал» №15/04-19 від 15.04.2019р. повідомлено про те, що не уповноважувало ні генерального директора підприємства ОСОБА_3 , ні його першого заступника ОСОБА_1 на укладення договору поставки молока №49 від 12.08.2016р. з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Перший національний виробничий кооператив». При цьому, посилаючись на положення п.8.1. та п.8.2. статуту та п. 2.12 договору, де встановлено обмеження на укладення договорів, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом такого правочину перевищує 1000000 грн. вказано, що для підписання договорів на суми, що перевищують вказаний поріг, обов`язковою умовою є отримання погодження від власника, яке оформлюється відповідним рішенням власника. Як вказано у листі, таке рішення по договору поставки молока № 49 від 12.08.2016р. не видавалося, будь-яких дій по подальшому погодженню даного договору власником не вчинялося. Таким чином, ні генеральний директор ОСОБА_3 , ні ОСОБА_1 , який займав посаду першого заступника Генерального директора ДП «СТК» та діяв на підставі довіреності №11 від 01.10.2015р., не мали повноваження на укладення з сільськогосподарським виробничим кооперативом «Перший національний виробничий кооператив» договору поставки молока № 49 від 12.08.2016р., тому таке підписання з врахуванням фактичної суми по договору здійснено з перевищенням наданих власником повноважень, вказано в листі.

У поясненнях генерального директора ДП "Старокостянтинівський молочний завод" ОСОБА_3 від 14.01.2020р. повідомлено про те, що ДП «Старокостянтинівський молочний завод» в особі генерального директора Гордійчуком Юрієм Анатолійовичем, що діє на підставі статуту, видано довіреність № 11 від 01.10.2015р. першому заступнику генерального директора Жуку Валерію Миколайовичу на представлення інтересів ДП «Старокостянтинівський молочний завод». Відповідно до трудового договору від 01.10.2015p., що був укладений між ПАТ «Компанія управління активами «Довіра-Капітал» та ОСОБА_3 , за умовами якого ОСОБА_3 було найнято на посаду генерального ректора ДП «Старокостянтинівський молочний завод» визначено права та встановлено обмеження на вчинення правочинів вартість яких перевищувала 1000000 грн. Такі правочини як вказує ОСОБА_3 мав право укладати виключно за рішенням власника підприємства ПАТ «Компанія управління активами «Довіра-Капітал».

Таким чином, як зазначив ОСОБА_3 як генеральний директор ДП «Старокостянтинівський молочний завод», який діє на підставі статуту, не мав повноважень на видання довіреності та не видавав її першому заступнику генерального директора ОСОБА_1 на укладення правочину від товариства, вартість яких перевищує 1000000 грн. Крім того, повідомлено, що першому заступнику генерального директора ОСОБА_1 було відомо про відповідні обмеження.

Відповідно до заяви свідка ОСОБА_1 від 18.05.2020р., ОСОБА_1 згідно даної заяви повідомляє обставини, що стали відомі внаслідок особистої участі в них під час підписання договору поставки молока № 49 від 12 серпня 2016 року та договору поставки молока № 3 від 31 січня 2017 року.

Так, ОСОБА_1 зазначено: «Перебуваючи на посаді Першого заступника Генерального директора ДП „Старокостянтинівський молочний завод, я брав участь у перемовинах із уповноваженими особами СВК „Перший національний виробничий кооператив з приводу підписання договорів поставки молока на період 2016-2017 роки, оскільки в цей період наше підприємство планувало збільшити виробництво молочної продукції. Перед підписанням як договору поставки молока №49 від 12 серпня 2016 року, так і договору поставки молока №3 від 31 січня 2017 року мною було надано представникам СВК „Перший національний виробничий кооператив, якими виступали Голови кооперативу Потапчук Ю.М. та ОСОБА_7 , установчі документи на підприємство, документи, підтверджуючі мої повноваження та повідомлено про наявні в мене обмеження на підписання договорів, вартість яких перевищуватиме 1 000 000,00 грн. (один мільйон гривень) та про те, що підписуючи дані договори, я вийду за рамки повноважень. Враховуючи, що на момент підписання договорів нами не було досягнуто згоди щодо ціни, ґатунку та кількості молока, нами було вирішено узгодити це питання пізніше шляхом підписання відповідної додаткової угоди, у зв`язку з цим же, враховуючи наявні в мене обмеження, у договорах не зазначали вартості договору. В додаткових угодах до договорів також не було визначено конкретного ґатунку та кількості молока, яке повинно б було постачатися, ціну за партію молока теж не було зазначено. Як мені було роз`яснено представниками кооперативу, що підписання додаткових угод саме в таких формулюваннях є необхідним, оскільки на момент їх укладення вони точно не знали, яку кількість молока зможуть поставити та якого саме гатунку буде це молоко».

Аналізуючи надані докази та пояснення учасників процесу, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 Господарського кодексу України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно зі ст.180 ГК України, істотними умовами господарського договору є предмет, ціна та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Як встановлено судом, позивач просить визнати недійсним договір поставки молока № 49 від 12.08.2016р., вказуючи при цьому, що договір поставки молока №49 від 12.08.2016р. у зв`язку з неузгодженням всіх істотних умов господарського договору є відповідно до ч.2 ст.180 ГК України неукладеним.

Однак, судом звертається увага на те, що наявність (чи відсутність) факту досягнення згоди з усіх істотних умов договору може впливати лише на те, чи є договір укладеним (частина перша статті 638 ЦК України) і жодним чином не може засвідчувати наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору. При цьому враховується правова позиція, наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц щодо того, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним.

Відтак, обгрунтованість (чи необгрунтованість) посилання позивача на те, що договір поставки молока № 49 від 12.08.2016р. у зв`язку з неузгодженням всіх істотних умов господарського договору є відповідно до ч.2 ст.180 ГК України неукладеним, не має значення для вирішення даного спору про визнання недійсним оспорюваного договору.

Судом також зауважується, що статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 зазначеної статті).

Також, судом звертається увага на те, що, як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Водночас, згідно зі ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Судом з`ясовано, що позивач в обгрунтування своїх вимог також посилається на те, що перший заступник генерального директора не міг без згоди власника укладати правочини, вартість яких перевищувала 1000000 грн. Крім того, вказано, що власник не надавав своєї попередньої згоди та подальшого схвалення/погодження правочину із СВК «ПНВК», тобто на підписання договору поставки молока № 49 від 12.08.2016р.

Як втсановлено судом, 12.08.2016р. між дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" (покупцем) в особі першого заступника генерального директора Жука Валерія Миколайовича, який діє на підставі довіреності № 11 від 01.10.2015р., з однієї сторони, та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Перший національний виробничий кооператив» (постачальником) в особі голови кооперативу ОСОБА_4 , з другої сторони, підписано договір поставки молока № 49, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується систематично поставляти і передавати у власність покупця натуральне коров`яче молоко незбиране на умовах, визначених цим договором, а покупець зобов`язується приймати і своєчасно оплачувати вартість продукції (п. 1.1. договору). Згідно з п. 2.1. договору загальна вартість цього договору не обмежується сторонами та складається з суми вартості окремих партій продукції, що постачаються постачальником покупцю відповідно до умов даного договору, що визначається відповідно до даних, які містяться у спеціалізованій товарній накладній, складеній за формою 1-ТН (МС).

Як передбачено п. 3.1. договору, асортимент, кількість та ціна конкретної партії продукції, що постачається за даним договором, визначається сторонами у додатках (протокол погодження ціни), що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 3.2. договору ціна партії продукції є фіксованою на весь період дії протоколу погодження ціни і у будь-якому випадку не підлягає зміні без письмового погодження сторін. Згідно з п. 4.1. договору загальна кількість продукції, що поставляється за цим договором, становить суму усіх поставок (які носять ритмічний характер), здійснених за цим договором.

Крім того, відповідно до протоколу № 1 погодження договірної ціни від 12.08.2016р. покупець дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" в особі першого заступника генерального директора Жука Валерія Миколайовича, який діє на підставі довіреності № 11 від 01.10.2015р. та постачальник - сільськогосподарський виробничий кооператив «Перший національний виробничий кооператив» в особі голови кооперативу ОСОБА_4 , який діє на підставі статуту, погодились та підписали протокол про те, що починаючи з 12.08.2016р. сторони встановлюють планову закупівельну ціну за 1 тонну молока (базисний жир 3,4%): 1 гатунок 5300 грн.

Також, відповідно до заяви від 18.05.2020р. свідка ОСОБА_1 (першого заступника генерального директора ДП „Старокостянтинівський молочний завод на час підписання договору), враховуючи, що на момент підписання договору від 12.08.2016р. не було досягнуто згоди щодо ціни, ґатунку та кількості молока, було вирішено узгодити це питання пізніше шляхом підписання відповідної додаткової угоди.

Враховуючи зміст вищенаведених та інших договірних положень, а також інших матеріалів справи, судом констатується, що відсутні підстави для висновку про те, що станом на час підписання оспорюваного договору (тобто, станом на 12.08.2016р.) було визначено ціну вказаного договору поставки, яка становить чи перевищує 1000000 грн. (відповідних положень оспорюваний договір станом на 12.08.2016р. не містить).

Водночас, судом береться до уваги, що статтею 236 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення; при цьому, позивач просить визнати оспорюваний договір недійсним з 12.08.2016р. (тобто, з дати його підписання).

Відтак, судом наголошується, що посилання позивача на те, що в подальшому вартість договору (правочину) з врахуванням отриманого позивачем товару складала на 31.12.2016р. 7162810,92 грн., не може свідчити про те, що станом на час підписання оспорюваного договору (тобто, станом на 12.08.2016р.) було визначено ціну вказаного договору поставки, яка становить чи перевищує 1000000 грн.

За таких обставин, незалежно від обізнаності представників контрагентів за оспорюваним договором про наявні обмеження на вчинення правочинів, вартість яких перевищувала 1000000 грн., з огляду на те, що відсутні підстави для висновку про те, що станом на час підписання оспорюваного договору (тобто, станом на 12.08.2016р.) було визначено ціну вказаного договору поставки, яка становить чи перевищує 1000000 грн., судом відзначається безпідставність твердження про підписання 12.08.2016р. оспорюваного договору першим заступником генерального директора ДП "Старокостянтинівський молочний завод" ОСОБА_1 з перевищенням його повноважень внаслідок визначення ціни в розмірі понад 1000000 грн.

Судом відзначається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України). Згідно із ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

За таких обставин, незважаючи на зміст інших доводів учасників процесу, беручи до уваги наведене вище, з огляду на недоведення позивачем факту підписання 12.08.2016р. оспорюваного договору першим заступником генерального директора ДП "Старокостянтинівський молочний завод" Жуком В.М. з перевищенням його повноважень (оскільки відсутні підстави вважати, що станом на час підписання оспорюваного договору (тобто, станом на 12.08.2016р.) було визначено ціну вказаного договору поставки, яка становить чи перевищує 1000000 грн.); незважаючи на наявність (чи відсутність) фактів схвалення оспорюваного правочину; також враховуючи, що обгрунтованість (чи необгрунтованість) посилання позивача на те, що договір поставки молока № 49 від 12.08.2016р. у зв`язку з неузгодженням всіх істотних умов господарського договору є неукладеним, не має значення для вирішення даного спору про визнання недійсним оспорюваного договору, суд відзначає, що підстави для задоволення позову відсутні, відтак, у позові слід відмовити.

Також судом при вирішенні спору взято до уваги, що у справі «Трофимчук проти України» Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін; Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Крім того, судом відзначається відсутність передбачених ст.231 ГПК України підстав для закриття провадження у справі, про необхідність чого безпідставно зазначалось представником відповідача.

При ухваленні рішення судом відзначається, що відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у справі покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові. При цьому, оскільки дана позовна заява розглядається в межах справи № 924/1155/18 про банкрутство сільськогосподарського виробничого кооперативу "Перший національний виробничий кооператив", а відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними в межах провадження у справі про банкрутство оплачуються судовим збором у сумі 2-х розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зважаючи на те, що при поданні позову було сплачено лише 1921 грн. судового збору (тобто, 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на час подання позову), суд вважає за необхідне стягнути з дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" в доход Державного бюджету України 1921 грн. судового збору. Повний текст рішення (враховуючи зміст положень ст.233 ГПК України), остаточно складено у 10-ий робочий день після оголошення вступної та резолютивної частин рішення, тобто 24.12.2020р.

Керуючись ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Стягнути з дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" (Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. І.Франка, 47, код 31952591) в доход Державного бюджету України (отримувач коштів: УК у м. Хмельниц./м.Хмельниц./22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38045529; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA3022002; код класифікації доходів бюджету 22030101) 1921 грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, пп. 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України. Повний текст рішення (враховуючи зміст положень ст.233 ГПК України) складено 24.12.2020р.

Суддя М.В. Смаровоз