РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.12.2020Справа № 910/13075/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Херсонобленерго»

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

про стягнення 109.469,65 грн

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

31.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Херсонобленерго» до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення 109.469,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі підписаної відповідачем 26.12.2018 заяви приєднання до договору постачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії між сторонами було укладено договір № 1111137 від 28.12.2018. На виконання умов договору позивачем в період з листопада 2019 року по лютий 2020 року відповідачу було надано послуги з розподілу електричної енергії на загальну суму 101.527,69 грн, у зв`язку з чим надано відповідачу рахунки для оплати вартості на відповідну суму. Враховуючи те, що відповідачем неналежно виконано взяті на себе зобов`язання згідно договору позивач завернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 109.469,65 грн, з яких 101.527,69 грн основного боргу, 6.002,89 грн пені, 707,42 грн інфляційних втрат, 1.231,65 грн - 3% річних.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 для розгляду позовної заяви визначено суддю Лиськова М.О.

Розпорядженням В.о. Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 за № 05-23/1389 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ (у зв`язку з лікарняним судді Лиськова О.М.), призначено проведення повторного автоматизованого розподілу даної справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2020 для розгляду позовної заяви визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/13075/20 від 25.09.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

13.10.2020 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 відкрито провадження у справі № 910/13075/20 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 21.10.2020 було направлено відповідачу 22.10.2020 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 889 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 21.10.2020 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 21.10.2020, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 26.10.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 889, а отже відповідач мав подати відзив на позовну заяву у строк до 10.11.2020 включно.

05.11.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що позивач не довів належним чином обставини справи, які виклав у позовній заяві: позивач посилається в позовній заяві на договір та додатки до нього, але не зрозуміло, до якого договору вони додаються, адже вони не підписані ні однією зі сторін; не можливо зрозуміти до якого публічного договору ДПЗД «Укрінтеренерго» приєднались в грудні 2018 року; не є зрозумілим який договір був викладений на сайті АТ «Херсонобленерго» на момент приєднання в грудні.

27.11.2020 позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з твердженнями відповідача та зазначає наступне. Договір між позивачем і відповідачем є укладеним. Умови договору відповідають умовам типового договору, який є додатком № 4 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018. Пункт 3.4 типового договору передбачає що оплата послуг з розподілу (передачі) здійснюється постачальником плановими авансовими платежами. Пункт 3.4 договору позивача передбачає, що оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником у формі попередньої оплати. Відповідач не оспорює в судовому порядку жодних умов договору і договір в цілому, а тому посилання відповідача на невідповідність умов договору правилам є безпідставними. Твердження відповідача щодо неможливості розрахуватись за отримані послуги з лютого 2019 року, у зв`язку із тим, що оскільки він є постачальником «останньої надії», а кошти від споживачів надходять на рахунки зі спеціальним режимом використання та автоматично перераховуються до Оптового ринку електричної енергії (діє Порядок розподілу коштів з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання постачальника «останньої надії» та операторів системи розподілу, затвердженому постановою НКРЕКП № 26 від 18.01.2019), вважає необґрунтованими, з огляду на те, що сторони укладаючи спірний договір визначили свої зобов`язання за договором, які у відповідності до ст.ст. 197, 526 ГК України, повинні виконуватися належним чином. Таким чином, відсутність у боржника необхідних коштів не звільняє останнього від обов`язку виконувати договірні зобов`язання. Між тим, вище встановлені обставини справи свідчать, що послуги з розподілу еклектичної енергії, які надані позивачем за період листопада 2019 року по лютий 2020 року надав відповідачу послуги з розподілу електричної енергії на загальну суму 101.527,69 грн відповідачем оплачені не були, внаслідок чого у останнього виник борг. При цьому, жодних заперечень щодо наявності цього боргу у відповідному розмірі відповідач не надавав.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище врегульовані Законом України «Про ринок електричної енергії».

Пунктом 93 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 7 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії (пункт 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

26.12.2019 Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» було підписано заяву - приєднання до договору постачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії.

На підставі вказаної заяви приєднання та з урахуванням приєднання Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» до публічного договору, між Акціонерним товариством «Херсонобленерго» (далі - позивач, оператор системи) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - відповідач, постачальник) був укладений договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії № 1111137 від 28.12.2019 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови передачі (розподілу) електричної енергії споживачам постачальника як послуги оператора системи. Укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання постачальника до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору умови договору є однаковими для всіх електропостачальників та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ).

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору сплату спожитої електричної енергії повністю не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, за умовами якого позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 9.1 договору цей договір набирає чинності з дня приєднання постачальника до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший строк не зазначено в заяві-приєднання.

Відповідно до п. 2.2 договору постачальник здійснює оплату послуг з розподілу (передачі) згідно з умовами глави 3 цього договору та інші послуги оператора системи згідно з порядком розрахунків, який є додатком 1 до цього договору.

Пунктом 1 додатку № 1 «Порядок розрахунків» до договору визначено, що обсяги розподіленої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить 1 календарний місяць, тобто з 01 числа місяця по 31 число місяця (або останнього дня місяця) включно.

Відповідно до п. 7 додатку № 1 «Порядок розрахунків» до договору після закінчення розрахункового періоду, оператор системи до 5-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, оформлює, підписує та надсилає постачальнику акт виконаних робіт з розподілу електричної енергії та рахунок на остаточну оплату з урахуванням проведеної передоплати.

Строк оплати рахунків, становить 5 робочих днів з дня їх отримання.

Датою отримання рахунку постачальником, вважається дата його особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).

Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки на оплату за розподіл електроенергії на загальну суму 101.527,69 грн, а саме:

Рахунок № 1111137 від 06.12.2019 (за період з 01.11.2019 по 30.11.2019) на суму 6.756,41 грн;

Рахунок № 1111137 від 08.01.2020 (за період з 01.12.2019 по 31.12.2019) на суму 8.871,60 грн;

Рахунок № 1111137 від 06.02.2020 (за період з 01.01.2020 по 31.01.2020) на суму 73.545,68 грн;

Рахунок № 1111137 від 05.02.2020 (за період з 01.02.2020 по 29.02.2020) на суму 12.354,00 грн.

Також в матеріалах справи наявні акти приймання-передачі послуги з розподілу електричної енергії на загальну суму 101.527,69 грн, які підписані та скріплені печатками обох сторін, а саме:

від 30.11.2019 на суму 6.756,41 грн,

від 31.12.2019 на суму 8.871,60 грн,

від 31.01.2020 на суму 73.545,68 грн,

від 29.02.2020 на суму 12.354,00 грн.

Всі вказані вище акти приймання-передачі розподілу електричної енергії та рахунки-фактури щомісячно передавались відповідачу, що підтверджується матеріалами справи та не заперечено відповідачем. Слід також зазначити, що відповідачем не заперечено факт надання послуг з розподілу електренергії у спірний період.

Згідно ч. 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач в порушення взятих на себе за договором зобов`язань вартість розподілу електроенергії у визначений строк не сплатив, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та складає 101.527,69 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про існування у відповідача зобов`язання сплатити позивачу вартість розподілу електроенергії у період листопад 2019 року - лютий 2020 року в розмірі 101.527,69 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за розподіл електроенергії не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 6 додатку № 1 «Порядок розрахунків» до договору у випадку порушення постачальником термінів оплати обумовлених цим додатком платежів, Оператор системи проводить нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, за кожний день прострочення платежу, 3% річних з простроченої суми. При цьому сума боргу прострочених платежів повинна бути сплачена постачальником з урахуванням встановленого індексу інфляції. Штрафні санкції нараховуються до повного виконання постачальником своїх зобов`язань. Штрафні санкції (пеня, 3% річних та інфляційні нарахування) сплачуються постачальником на поточний рахунок оператора системи, який вказується в рахунках, протягом 5 операційних днів з дня їх отримання постачальником.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за постачання електричної енергії.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті поставленої електричної енергії відповідач повністю не виконав, він повинен сплатити позивачу, пеню, розмір якої, за обґрунтованим розрахунком позивача, становить 6.002,89 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 6.002,89 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті за розподіл електричної енергії, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 707,42 грн інфляційних втрат та 1.231,65 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору та комерційної пропозиції № 9 не визначено інший розмір процентів.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевіривши правильність здійснених позивачем нарахувань приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 707,42 грн інфляційних втрат та 1.231,65 грн - 3% річних.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Заперечення відповідача з посиланням на відсутність коштів судом до уваги не приймаються з огляду на те, що на підставі ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність необхідних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача.

Посилання відповідача на те, що п. 5.6 додатку № 2 до договору не відповідає вимогам додатку 4 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 не підтверджено належними засобами доказування.

Не приймаються судом до уваги посилання відповідача на те, що невідомо до якої редакції договору він приєднався, оскільки відповідач приєднався до тієї редакції договору, яка була чинною на день звернення із заявою про приєднання від 26.12.2019. Більш того, відповідачем не доведено належними засобами доказування, що подана позивачем до позовної заяви редакція договору не відповідає редакції договору, яка була чинною станом на 26.12.2019.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Херсонобленерго» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 85, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Херсонобленерго» (73003, м. Херсон, вул. Пестеля, 5, ) 101.527 (сто одна тисяча п`ятсот двадцять сім) грн 69 коп. основного боргу, 6.002 (шість тисяч дві) грн 89 коп. пені, 707 (сімсот сім) грн 42 коп. інфляційних втрат, 1.231 (одна тисяча двісті тридцять одна) грн 65 коп. - 3% річних, 2.102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова