Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1256/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Виговського Віталія Валерійовича (м.Житомир)

до Приватного підприємства "Прогрес-Буд" (м.Житомир)

про стягнення 78423,77грн.

Фізична особа-підприємець Виговський Віталій Валерійович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного підприємства "Прогрес-Буд" про стягнення заборгованості в сумі 78423,77грн, з яких: 77563,14грн основного боргу та 860,63грн 3% річних, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи по суті призначено на 17.11.2020.

Справа №906/1256/20 в судове засідання 17.11.2020 не вносилась, у зв`язку з перебуванням судді Кравець С.Г. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.11.2020 судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.12.2020.

У зв`язку з неявкою представників сторін та відсутністю клопотань про розгляд справи без їх участі, ухвалою від 08.12.2020 відкладено розгляду справи по суті на 24.12.2020.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

На адресу суду від представника позивача надійшли заява №124 від 24.12.2020, в якій останній повідомляє, що станом на 24.12.2020 сума заборгованості за поставлений товар не змінилась та просить розглянути дану справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач повноважного представника в судове засідання 24.12.2020 не направив, відзиву на позов не подав. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення №176 про вручення поштового відправлення (а.с.52).

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист.

З огляду на те, що неявка в засідання суду представників сторін та неподання відповідачем письмового відзиву, не перешкоджають розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать про те, що між Фізичною особою-підприємцем Виговським Віталієм Валерійовичем (позивач) та Приватним підприємством "Прогрес-Буд" (відповідач) існували правовідносини з поставки товару.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за видатковими накладними: №ВВВ-001900 від 25.09.2019 на суму 5700,36грн, №ВВВ-001901 від 25.09.2019 на суму 3722,58грн, №ВВВ-001902 від 25.09.2019 на суму 9777,48грн, №ВВВ-001924 від 27.09.2019 на суму 8722,20грн, №001925 від 27.09.2019 на суму 24750,00грн, №ВВВ-001926 від 27.09.2019 на суму 9809,46грн, №ВВВ-001927 від 27.09.2019 на суму 3121,62грн, №ВВВ-001948 від 30.09.2019 на суму 9528,42грн, №ВВВ-001951 від 30.09.2019 на суму 2431,02грн відповідачем було отримано від позивача товар на загальну суму 77563,14грн (а.с.11-19).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.2 ст.202 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У частині 2 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 ЦК України).

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, між сторонами виникло майново-господарське зобов`язання, в силу якого відповідач повинен оплатити одержаний товар, а позивач має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У видаткових накладних: №ВВВ-001900 від 25.09.2019, №ВВВ-001901 від 25.09.2019, №ВВВ-001902 від 25.09.2019, №ВВВ-001924 від 27.09.2019, №001925 від 27.09.2019, №ВВВ-001926 від 27.09.2019, №ВВВ-001927 від 27.09.2019, №ВВВ-001948 від 30.09.2019, №ВВВ-001951 від 30.09.2019 сторонами не було визначено строк оплати отриманого відповідачем товару.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом враховується, що у гарантійному листі щодо погашення заборгованості від 30.04.2019 Приватне підприємство "Прогрес-Буд" підтвердило заборгованість за наведеними вище видатковими накладними, гарантувало та зобов`язувалось погасити заборгованість у повному обсязі до 31.05.2020 (а.с.20).

Позивач надав також акт звірки взаємних розрахунків в якому відображено операції по продажу товарів у період з 01.01.2019 по 27.12.2019 року, згідно з яким станом на 27.12.2019 заборгованість відповідача на користь позивача становить 77563,14грн (а.с.21). Даний акт підписано представниками сторін.

Як визначено ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Отже, відповідно до положень ст.692 ЦК України відповідач зобов`язаний був оплатити отриманий від позивача товар після його прийняття. Проте, відповідач оплату отриманого у період з 25.09.2019 по 30.09.2019 товару не провів, його заборгованість перед позивачем становить 77563,14грн.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Аналогічні норми містяться в ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На час розгляду справи, відповідач не подав доказів погашення заборгованості в сумі 77563,14грн, що вбачається з заяви позивача №124 від 24.12.2020 (а.с.56). В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують протилежне.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 77563,14грн заборгованості є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 860,63грн 3% річних.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних, господарський суд враховує наступне.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача (а.с.2), за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідачу нараховано 3% річних в сумі 860,63грн за період з 31.05.2020 по 12.10.2020.

Здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань 3% річних, судом встановлено, що правомірним є нарахування 3% річних в сумі 858,28грн за період з 31.05.2020 по 12.10.2020 на суму заборгованості 77563,14грн.

Отже обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 858,28грн. В частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2,35грн (860,63грн - 858,28грн = 2,35грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 77563,14грн основного боргу та 858,28грн 3% річних є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення 2,35грн 3% річних суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на надання правової допомоги представника позивача у розмірі 9000,00грн, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи містяться свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №568 від 10.03.2011, посвідчення адвоката, видане Чернишу Олександру Миколайовичу та ордер №ЖТ067104 від 03.08.2020 (а.с.25, 28). Ордер №ЖТ067104 від 03.08.2020 видано Чернишу О.М. як адвокату Адвокатського об`єднання "Міжнародний правовий конслтинг".

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В якості доказів надання юридичних послуг та витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до матеріалів справи долучено копію договору про надання адвокатських послуг №03/08/2020/5 від 03.08.2020, акт прийому-передачі наданих послуг від 24.12.2020, детальний розрахунок витрат пов`язаних із наданням правової допомоги №122 від 24.12.2020, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №568 від 10.03.2011.

03.08.2020 між Фізичною особою-підприємцем Виговським Віталієм Валерійовичем (замовник) та адвокатським об`єднанням "Міжнародний правовий консалтинг" (виконавець) укладено договір №03/08/2020/5 про надання адвокатських послуг, відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов`язується надати замовнику адвокатські послуги, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах визначених цим договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору, порядок та строки надання послуг визначаються на підставі домовленості сторін з урахуванням процесуальних строків встановлених законодавством України.

За умовами п.1.3 договору, замовник погоджується на те, що виконання послуг за даним договором може доручатися виконавцем адвокатам та юристам на підставі договорів, ордерів та довіреностей. При цьому виконавець несе повну відповідальність за дії осіб, яким він передоручив надання послуг за даним договором.

Вартість послуг, що надаються за даним договором визначається сторонами за результатами їх надання та фіксується в Актах прийому-передачі наданих послуг (пункт 3.1 договору).

Відповідно до пункту 3.2 договору, замовник сплачує виконавцю кошти, у рахунок оплати за надані послуги у безготівковій формі, шляхом грошового переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний у договорі.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту набрання рішенням законної сили по справі за позовом замовника до ПП "Прогрес Буд" про стягнення заборгованості за поставлений товар у сумі 77563 грн. 14 коп., а також пені, інфляційних та трьох відсотків річних (п.6.1 договору).

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу такі витрати сторони мають бути підтверджені належними доказами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Слід зазначити, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи ст.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Факт понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується платіжним дорученням №964 від 12.08.2020 на суму 2000,00грн про сплату послуг правничої допомоги на підставі договору №03/08/2020/5 від 03.08.2020 (а.с.7). Інших платіжних документів позивачем подано не було.

Оскільки доказами у справі не підтверджено факт понесення відповідачем витрат (відсутні квитанції, платіжні доручення тощо) на оплату правової допомоги в сумі 7000,00грн із заявленої суми 9000,00грн, а надано докази сплати витрат адвоката лише в сумі 2000,00грн, то у суду відсутні підстави для відшкодування відповідачу таких витрат шляхом їх стягнення з відповідача у сумі 7000,00грн.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позовні вимоги заявлено щодо стягнення лише заборгованості та 3% річних у даній справі, зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та необхідність часу для їх надання, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1999,94грн.

Отже, з відповідача підлягають стягненню витрати позивача в рахунок відшкодування витрат на оплату правничої допомоги в сумі 1999,94грн. Витрати на оплату послуг адвоката в частині стягнення 7000,06грн господарським судом покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Прогрес-Буд" (10020, Житомирська область, м.Житомир, вул.Вільський шлях, будинок 18е; ідентифікаційний код 32805423) на користь Фізичної особи-підприємця Виговського Віталія Валерійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ):

- 77563,14грн основного боргу,

- 858,28грн 3% річних,

- 1999,94грн витрат на оплату послуг адвоката,

- 2101,94грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.12.20

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - в справу,

2 - відповідачу (рек. з пов.),

3 - представнику позивача Чернишу О.М.: 10008, м.Житомир Новий Бульвар, 7 оф.1.39 (рек. з пов.),

на електронні адреси:

-

-

-