ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2020 р. Справа№ 910/8120/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 15.12.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз Збут"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.10.2020 (повний текст складено - 19.10.2020)

у справі №910/8120/20 (суддя - Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз Збут"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія"

про визнання укладеною додаткової угоди до договору

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз Збут" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єгаз" (надалі - відповідач) про визнання укладеною додаткової угоди до договору купівлі-продажу №ЗПЗ-Н-02-2019-270/6 від 19.03.2019, в редакції, запропонованій позивачем.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з метою приведення договірних відносин між сторонами у відповідність до чинного законодавства, останнім ініційовано внесення змін до названого договору купівлі-продажу, в частині ціни природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020, а саме - запропоновано встановити ціну за 1 куб.м природного газу у розмірі 5,58 грн (разом з податком на додану вартість).

Так, позивач стверджує про те, що необхідність укладення додаткової угоди обумовлюється зміною ціни на газ на підставі постанови Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020, однак відповідач, незважаючи на обов`язковість укладення такої угоди, відмовився від її укладання.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що він відсутній в переліку постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям, який затверджений "Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", у зв`язку з чим відсутні підстави для внесення змін до договору.

Крім того, природний газ був поставлений відповідачу у січні 2020 року, до отримання проекту додаткової угоди, і згідно приписів чинного цивільного законодавства, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, а вимоги щодо стягнення збитків можуть бути заявлені позивачем до відповідного органу державної влади, який прийняв протиправний акт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі №910/8120/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено законодавчо встановленої обов`язковості укладення між сторонами додаткової угоди до договору купівлі-продажу природного газу №ЗПЗ-Н-02-2019-27016 від 19.03.2019, оскільки названий договір, який підписаний сторонами та, в якому досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, щодо предмета, ціни та строку дії договору, виконаний у січні 2020 року із оформленням відповідного акту приймання-передачі природного газу.

Відтак, зміна ціни на вже переданий позивачу природний газ відповідно до умов договору, та з дотриманням вже закінчених процедур передачі природного газу, в порядку передбаченому Кодексом ГТС в січні 2020 року, є недопустимим і суперечить вимогам статті 632 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі №910/8120/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач є постачальником природного газу, тому дія постанови КМУ №867, у тому числі щодо визначення ціни природного газу, поширюється на нього.

Обов`язковість укладення додаткової угоди до договору купівлі-продажу природного газу є беззаперечною та не залежить від волі сторін, а обумовлена змінами у законодавстві.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз Збут" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/8120/20 за апеляційною скаргою ТОВ "Запоріжгаз Збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.12.2020.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Зокрема, відповідач у своєму відзиві звертає увагу на те, зміна ціни на вже переданий відповідачу природний газ відповідно до умов договору, та з дотриманням закінчених процедур передачі природного газу, в порядку передбаченому Кодексом ГТС, через торгові сповіщення та здійснення остаточних алокацій щодобових подач та відборів природного газу в січні 2020 року, є недопустимим і суперечить вимогам ст. 632 ЦК України.

При підготовці справи до розгляду апеляційним господарським судом було встановлено, що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄГАЗ" (ідентифікаційний код 38863790) змінив назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" (ідентифікаційний код 38863790), про що 02.10.2020 було внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов`язково зазначається в описовій частині рішення.

У судове засідання 15.12.2020 з`явився представник позивача. Відповідач представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В силу приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача, а тому відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 15.12.2020 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити та скасувати оскаржуване судове рішення, прийнявши нове, про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 15.12.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 19.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РГК Трейдинг" (яке в подальшому змінило назву на ТОВ "ЄГАЗ" та наразі називається ТОВ "ЙЕ Енергія"), як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз Збут", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу №ЗПЗ-Н-02-2019-27016 (надалі - Договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати покупцеві у 2019 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що природний газ передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Згідно з п.2.1 Договору продавець передає покупцеві з 01.04.2019 по 30.04.2019 включно природний газ до 304, 970 тис. м3.

Відповідно до п.3.1 Договору продавець передає покупцеві природний газ у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Право власності на природний газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Після переходу права власності на природний газ покупець несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно з п. 3.2 Договору передача газу за цим договором здійснюється шляхом надання оператору ГТС сторонами торгових сповіщень (в розумінні Кодексу ГТС) на відчуження/набуття природного газу, в якому, зокрема, зазначаються обсяги природного газу, визначені покупцем (заявка покупця) згідно з пунктом 2.1 цього договору. У разі відхилення оператором ГТС торгових сповіщень по незалежним від продавця причинам (в тому числі, якщо зазначені в торговому сповіщенні покупця обсяги відрізняються від обсягів, визначених в пункті 2.1 цього договору), продавець не несе відповідальність за невиконання умов цього договору в частині передачі природного газу. Приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі.

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб. м газу становить 7 482, 61 грн з ПДВ. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.2 Договору).

У розділі 6 Договору сторонами погоджено порядок оплати та умови розрахунків.

Строк дії договору згідно з пунктом 11.1 Договору (у редакції додаткової угоди №17 від 01.04.2020) встановлено з дати підписання уповноваженими представниками та скріплення їх підписів печатками, поширює свою дію на правовідносини, що фактично склались між сторонами з 01.04.2019, і діє в частині продажу природного газу до 31.12.2021. (включно), а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами до Договору сторони погоджували обсяг природного газу, який має бути переданий на користь позивача за кожен місяць окремо, а також його ціну.

Зокрема, додатковою угодою №10 від 11.12.2019 погоджено, що ціна за 1000 куб м природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 включно 5 500, 00 грн, крім того ПДВ, усього з ПДВ 6 600, 00 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 "Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" в частині визначення ціни продажу/постачання НАК "Нафтогаз України" природного газу з 01.01.2020 відповідно до пунктів 7, 8 і 11 Положення.

Листом від 05.02.2020 №697-Сл-672-0220 позивач звернувся до відповідача із проектом додаткової угоди №11 до Договору купівлі-продажу природного газу № ЗПЗ-Н-02-2019-27016, у зв`язку з прийняттям зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 24.0102.0 № 17 та листом АТ НАК "Нафтогаз України" від 30.01.20.

У проекті додаткової угоди №11 позивач пропонував встановити ціну за 1 метр кубічний природного газу з 01.01.20. по 31.01.20. в сумі 4,65 грн, крім того, ПДВ, разом 5,58 грн.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом від 07.02.2020 відмовив у підписанні проектів додаткових угод, оскільки зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. У той же час, відповідач направив проект додаткової угоди із викладеними в ній своїми пропозиціями.

Поряд із цим, акт приймання-передачі від 31.01.2020 за спірним Договором підписано сторонами та скріплено їхніми печатками. Із даного акту вбачається, що відповідач передав, а позивач прийняв у січні 2020 року природний газ на загальну суму 104940248,38 грн в обсязі 19080045,16 куб м, ціною 5,50 грн. за 1 куб м, разом з ПДВ 125.928.298,06 грн.

Оскільки сторони не досягли згоди щодо укладення додаткової угоди до Договору, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та відповідачем укладено договір №ЗПЗ-Н-02-2019-27016 купівлі-продажу природного газу, який за правовою природою є договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору, в редакції позивача.

Спірні правовідносини регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України(надалі - ГК України), а також Законом України "Про ринок природного газу", правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 651 ЦК України встановлює, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, ч. 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 4 статті 188 ГК України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з п.10.2 Договору усі зміни і доповнення до цього договору та додатки оформляються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками (за їх наявності), крім випадків, зазначених у пунктах 10.3, 10.4 цього договору.

Пунктом 9.2 Договору також встановлено, що у разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) розв`язуються у судовому порядку.

Зміна умов договору в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України є випадки, встановлені або законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

19.10.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (надалі - "Положення").

Відповідно до пункту 1 Положення - воно визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема, для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації. Це положення не позбавляє постачальників природного газу, зокрема, із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності.

Додатком до Положення є Перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу.

Зі змісту вказаного Переліку вбачається, що суб`єктом, на якого покладені спеціальні обов`язки, є позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз збут", а відтак, спеціальний нормативно-правовий акт - Постанова №867 від 19.10.2018, якою затверджено Положення, покладає спеціальні обов`язки саме на позивача, але не на відповідача, якого до таких суб`єктів Положенням не віднесено.

28.01.2020 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 "Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", згідно з якою:

- абз. 5 п. 6 Положення викладено в такій редакції: "З 1 січня 2020 р. ціна придбання природного газу не може бути вищою за ціну продажу природного газу, визначену відповідно до пункту 13 цього Положення, за вирахуванням торговельної надбавки (націнки) НАК "Нафтогаз України" на рівні 1,917 відсотка зазначеної ціни";

- пункт 13 Положення викладено в такій редакції: "13. З 1 січня 2020 р. НАК "Нафтогаз України" здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за цінами, що встановлюються продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем), але не вище рівня, який, зокрема, враховує середньоарифметичне значення фактичних цін (End of Day) природного газу на наступну добу поставки газу (Day-Ahead and Weekend) на нідерландському газовому хабі (ТТF) за період 1-22 числа місяця постачання газу відповідно до інформації біржі Powernext/EEX, різницю (спред) між ціною на хабі TTF та кордоні України і тариф на послуги транспортування природного газу для точки входу в Україну на міждержавному з`єднанні з Польщею/Словаччиною/Угорщиною.".

Отже, Положенням встановлено ціну продажу природного газу для НАК "Нафтогаз України" та постачальникам природного газу зазначеним у Переліку (яким є також позивач), а не для відповідача.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, про те, що положення постанови Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 "Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" щодо зменшення ціни на природний газ не вказують на наявність у сторін Договору безумовного обов`язку внести до вказаного правочину зміни в частині визначення ціни уже придбаного газу.

Отже, прямий законодавчо встановлений обов`язок для відповідача з укладення спірної додаткової угоди відсутній, а відтак, її укладення повинно відбуватися на загальних підставах, з урахуванням принципу свободи договору, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Водночас, Положення не позбавляє постачальників природного газу, зокрема, із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності (абзац 5 пункту 1 Положення).

Ціна природного газу в Договорі, зокрема, протягом січня 2020 року була визначена на рівні 6,6 грн. за 1 куб м (згідно додаткової угоди №10 від 11.12.2019). Така ціна в спірному періоді відповідала цінам, що встановлювались для потреб споживачів Положенням, та тим, які пропонувалися НАК "Нафтогаз України", а відтак, ціни, що були визначені сторонами в Договорі, зокрема, в січні 2020 року не були дискримінаційними по відношенню до позивача, та, як наслідок, до його кінцевих споживачів, і повністю відповідали вимогам постанови КМУ від 19.10.2018 №867 до внесення змін Постановою КМУ №17 від 24.01.2020.

Також, як вірно встановив суд першої інстанції, договір виконаний відповідачем в частині поставки природного газу в січні 2020 року, що підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2020.

У вказаному акті визначено ціну газу, яка погоджена сторонами у договорі, а відтак, фактично, умови договору в частині поставки газу в січні 2020 року було виконано, а наявність в акті відмітки про заперечення покупця щодо ціни газу обставин його передання продавцем та прийняття покупцем не спростовує.

Посилання позивача на лист АТ НАК "Нафтогаз України" від 30.01.2020 відхиляюцься судом апеляційної інстанції, оскільки вказаний лист стосується саме договорів купівлі-продажу природного газу, які укладено між позивачем та АТ "НАК "Нафтогаз України", як суб`єктами та учасниками правовідносин, що склалися на виконання Положення.

Також слід зазначити і про те, що відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи (надалі - Кодекс ГТС), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493, сторонами вчинено юридично-значимі дії, що передували постачанню природного газу та підписанню акту приймання-передачі природного газу до Договору.

Так, протягом січня 2020 року Оператором ГТС через інформаційну платформу погоджено передачу природного газу від відповідача до позивача шляхом погодження торгових сповіщень, що в подальшому було відображено у вказаному акті приймання-передачі природного газу до Договору, і зазначені обсяги відображені Оператором ГТС за січень 2020 року, відповідно до встановлених Кодексом ГТС процедур, в алокаціях на ТОВ "Запоріжгаз Збут".

Відповідно д ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З огляду на вказані обставини, зміна ціни на вже переданий відповідачу природний газ відповідно до умов договору та з дотриманням вже закінчених процедур передачі природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГТС, через торгові сповіщення та здійснення остаточних алокацій щодобових подач та відборів природного газу в січні 2020 року, є недопустимим і суперечить вимогам ст. 632 ЦК України.

Посилання позивача на завдання йому збитків, внаслідок ухилення відповідачем від укладення додаткової угоди, також відхиляюцься судом апеляційної інстанції, оскільки вказані обставини не впливають на наявність підстав для внесення змін до укладеного між сторонами правочину.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі №910/8120/20 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ "Запоріжгаз Збут" - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз Збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі №910/8120/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 у справі №910/8120/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз Збут".

4. Матеріали справи №910/8120/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 28.12.2020.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова