ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2020м. ДніпроСправа № 904/5955/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока", с.Рихальське Ємільчинського району Житомирська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод", с. Новопілля Криворізького району Дніпропетровської області

про стягнення грошових коштів у розмірі 47492,58 грн.

Суддя Крижний О.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод" заборгованість за договором №013-09/01/2020 від 09.01.2020 в розмірі 47492,58 грн., з яких:

- 6162,63 грн. - інфляційні втрати за період з 08.04.2020 по 29.10.2020;

- 7 479,79 грн. - 3% річних за період з 08.04.2020 по 09.11.2020;

- 33850,16 грн. - пеня за період з 08.04.2020 по 09.11.2020.

Також позивач просить стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2102,00 грн., комісію банку у розмірі 21,00 грн. за сплату судового збору, поштові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 24000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений на підставі договору №013-09/01/2020 від 09.01.2020 товар. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2020 у справі №904/2132/20 стягнути з відповідача на користь позивача 442843,20 грн. основного боргу, 22747,45 грн. пені, 3197,17 грн. 3% річних та 2452,39 грн. інфляційних втрат за період з 16.01.2020 по 07.04.2020. У зв`язку із продовженням несплати заборгованості за поставлений товар, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні втрати за наступний період, після прийнятого рішення про стягнення заборгованості.

Також від позивача надійшла заява щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі, в якій запропоновано відповідачеві подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 21.11.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин укладення договору, його виконання, продовження порушення відповідачем умов договору поставки в частині оплати заборгованості, стягнутої постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2020 у справі №904/2132/20.

Так, судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" (постачальник) 09.01.2020 укладено договір №013-09/01/2020, відповідно до п.1.1. якого постачальник у відповідності з вимогами цього договору бере на себе зобов`язання передавати у власність покупцеві, а покупець відповідно - приймати та оплачувати товар в кількості і асортименті; які обумовлені в даному договорі та замовленнях покупця.

Згідно п. 1.2 договору товаром, що постачатиметься в рамках цього договору, є: молоко сухе незбиране, молоко сухе знежирене, вершки молочні сухі, суха молочна сироватка, масло вершкове, спред вершковий, сир, сирний продукт, інші продукт переробки молока.

Умовами п. 1.3 договору визначено, що конкретне найменування товару, його кількість, асортимент та ціна кожної окремої партії поставки обумовлюються сторонами відповідно на кожну таку окрему партію товару і зазначаються в рахунку постачальника на оплату товару, який формується ним на підставі усної чи письмової заявки покупця, а також видаткових накладних, за якими здійснюється відпуск відповідної партії товару,

В пункті 1.4. договору вказано, що у разі, якщо протягом дії цього договору сторонами не буде укладено окремого письмового договору поставки товарів, реалізація яких здійснюється постачальником, то вважається, що поставки всіх товарів покупцю здійснюються на умовах, викладених в цьому договорі (включаючи строк оплати, відповідальність за порушення договору, тощо).

Конкретні партії товару формуються на підставі заявок покупця, які можуть надходити як в усній, так і в письмовій формі та/або через представника постачальника. Поставка кожної конкретної партії товару здійснюється у строк 5 (п`яти) робочих днів з моменту повідомлення постачальником покупця про готовність здійснити відвантаження товару після опрацювання отриманої від покупця заявки ( п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору постачальник передає товар та документацію, яка супроводжує поставку, представнику покупця за умови наявності в останнього довіреності на отримання партії товару та документу, який посвідчує особу.

Умовами п. 2.4 договору визначено, що датою поставки вважається дата передачі товару, що вказується в видатковій накладній та/або товаро-транспортній накладній, яка підписується представниками сторін під час фактичної передачі товару.

Всі права на товар, що поставляється за умовами цього договору, та ризики його випадкової втрати, переходять до покупця з моменту передачі продукції від постачальника покупцеві та підписання накладних (п. 2.5 договору).

Згідно п. 3.2 договору рахунок постачальника на оплату товару (в якому зазначається найменування товару, кількість, ціна) завжди надсилається на електронну адресу (e-mail) покупцю після опрацювання постачальником заявки покупця. У разі, якщо покупець не отримав рахунку, або у нього залишились не узгоджені з постачальником питання (в тому числі щодо умов оплати, кількості, асортименту, місця поставки, тощо), він не має права отримувати товар, а повинен узгодити всі умови поставки кожної конкретної партії товару з уповноваженими представниками постачальника,

У пункті 3.4 договору зазначено, що загальна ціна договору є розрахунковою і визначається як сума вартості всього замовленого покупцем та поставленого постачальником на підставі цього договору товару.

Пунктом 3.5 договору передбачено умови оплати за товар: розрахунки здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Строки оплати: предоплата ( п. 3.6 договору).

Умовами п 3.7 договору передбачено, що моментом виконання грошового зобов`язання вважається дата надходження грошових коштів у повному обсязі на поточий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.8 договору при наявності за покупцем простроченої заборгованості за раніше придбаний у постачальника товар, незалежно від причин її утворення, кошти, які надходять від покупця, в першу чергу зараховуються постачальником на погашення існуючої заборгованості за попередньо поставлений товар, а також на погашення втрат постачальника від інфляції, річних, на погашення, неустойки тощо. Крім того, в будь-який час до остаточного розрахунку постачальник має право призупинити подальші поставки товару за цим договором покупцю.

Умовами п. 5.1 договору визначено, що за несвоєчасну оплату партій товару за даним договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє в момент відповідного прострочення, від суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що за несвоєчасну поставку товару за цим договором, якщо конкретна дата поставки письмово буде погоджена сторонами, постачальник зобов`язується сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діятиме в день прострочки.

Укладаючи цей договір, сторони домовились, що відповідно до ст.259 Цивільного кодексу України сторони збільшують строк позовної давності щодо будь-яких вимог з цього Договору, та встановлюють його у три роки (п. 5.3 договору).

Згідно п. 6.1 договору всі спори за даним договором вирішуються шляхом переговорів між сторонами, або в судовому порядку.

Даний договір вступає в силу з дня його підписання повноважними представниками обох сторін і діє до 31.12.2020 року (п. 8.1 договору).

На підтвердження виконання умов договору щодо поставки товару, позивачем надано видаткові накладні №20 від 13.01.2020 року на суму 86 508,00 грн., №37 від 15.01.2020 року на суму 86 508,00 грн., №53 від 17.01.2020 року на суму 173 016,00 грн., №59 від 20.01.2020 року на суму 103 795,00 грн. та накладної №102 від 27.01.2020 року на суму 173 016,00 грн.

Вказаний товар отриманий представником відповідача на підставі наявних у справі довіреностей №3 від 13.01.2020, №5 від 15.01.2020, №7 від 17.01.2020, №8 від 20.01.2020, №12 від 27.01.2020.

Позивачем виставлено на оплату відповідачеві рахунки №5 від 09.01.2020 на суму 86508,00 грн., №35 від 15.01.2020 на суму 86508,00 грн., №49 від 17.01.2020 на суму 173016,00 грн., №54 від 20.01.2020 на суму 103795,20 грн., №79 від 27.01.2020 на суму 173016,00 грн.

Відповідно до наявних у справі платіжних доручень №180 від 0.02.2020 на суму 100000,00 грн., №112 від 02.03.2020 на суму 30000,00 грн., №193 від 08.04.2020 на суму 50000,00 грн., 462 від 11.08.2020 на суму 30000,00 грн., №568 від 29.09.2020 на суму 30000,00 грн. відповідачем сплачено на користь позивача 240 000,00 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2020 у справі №904/2132/20 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод" на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" 442843,20 грн. основного боргу, 22747,45 грн. пені, 3197,17 грн. 3% річних, 2452,39 грн. інфляційних втрат. Вказаною постановою нарахування стягнуті за період по 07.04.2020.

Посилаючись на п.5.1 договору та ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 32305,02 грн. за період з 08.04.2020 по 26.10.2020, 3% річних у розмірі 7093,51 грн. за період з 08.04.2020 по 26.10.2020 та інфляційні втрати у розмірі 3 482,73 грн. за період з 08.04.2020 по 28.09.2020.

21.10.2020 позивач звернувся до відповідача із вимогою про сплату 3% річних, інфляційних страт, пені за договором №013-09/01/2020 від 09.01.2020.

Позивач зазначає, що відповідач нараховану пеню, 3% річних та інфляційні втрати не оплатив, що і стало причиною виникнення спору.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Господарський суд, здійснюючи правосуддя, захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

Встановлено, що за правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначено вище, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2020 у справі №904/2132/20 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод" на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" 442843,20 грн. основного боргу, 22747,45 грн. пені, 3197,17 грн. 3% річних, 2452,39 грн. інфляційних втрат. Вказаною постановою нарахування стягнуті за період по 07.04.2020.

Згідно з ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаною постановою Центрального апеляційного господарського суду нарахування (пеня, 3% річних та інфляційні втрати) стягнуті за період по 07.04.2020.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 33850,16 грн. за період з 08.04.2020 по 09.11.2020, 3% річних у розмірі 7479,79 грн. за період з 08.04.2020 по 09.11.2020 та інфляційні втрати у розмірі 6162,63 грн. за період з 08.04.2020 по 29.10.2020.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.5.1 договору за несвоєчасну оплату партій товару за даним договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє в момент відповідного прострочення, від суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до п.6 ст. 232 Господарського кодексу України сторони домовились, що на відносини між ними по цьому договору не діє обмежувальний шестимісячний строк (п.5.4 договору).

Перевіркою правильності нарахування пені, судом встановлено допущення позивачем арифметичних помилок, у зв`язку з чим вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 33757,62 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою правильності нарахування 3 % річних судом встановлено допущення позивачем арифметичних помилок при підрахунку, у зв`язку з чим, вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 7459,36 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

З огляду на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у пункті 25 мотивувальної частини цієї постанови, про те, що якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова нараховується в залежності від математичного округлення часу прострочення у неповному місяці, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та від 17.10.2018 у справі №916/1883/16, про те, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до боржника (відповідача) відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Перевіркою правильності нарахування інфляційних втрат здійснених позивачем, враховуючи висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, судом встановлено більший розмір інфляційних втрат, ніж заявлено до стягнення позивачем, що є його правом, тому вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 6162,63 грн.

За викладеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 47379,61 грн., з яких 33757,62 грн. пеня, 7459,36 грн. 3% річних та 6162,63 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2097,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 24000,00 грн., комісію банку у розмірі 21,00 грн. та поштові витрати за надсилання документів відповідачу у розмірі 143,00 грн., які пов`язані з цією справою.

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 названої статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ст. 129 ГПК України).

Частиною 5 названої статті передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема, явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, і витрати, понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.

За приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвокатів, суд зазначає, що дане питання необхідно розглядати в двох площинах: по-перше, це договірні відносини відповідача з адвокатом (адвокатами) стосовно надання юридичних послуг і, по-друге, це вимога про оплату наданих послуг позивачем.

Стосовно першого аспекту суд виходить із основоположного принципу цивільного права принципу свободи договору. Відповідач має право на свій розсуд оцінити вартість послуг адвоката, навіть у розмірі ціни позову.

Стосовно другої площини розглядуваного питання суд зазначає, що положення ГПК України про стягнення з позивача вартості послуг адвоката по-суті є оплатою позивачем наданих відповідачеві послуг з правової допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг відповідачем не має беззаперечного статусу.

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 4 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.)

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже відмова у відшкодуванні відповідних судових витрат є правом суду, а не обов`язком. При цьому суд враховує уточнення позивачем позовних вимог, що також вплинуло на тривалість розгляду та очікувані витрати відповідача на правову допомогу. А тому з урахуванням балансу інтересів сторін суд не вважає за можливе повністю відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, однак враховує всі обставини при розподілі адвокатських витрат.

Суд звертає увагу, що позов у даній справі стосується лише донарахування 3% річних, інфляції та пені за наступний період порівняно зі стягнутим у справі №904/2132/20.

Відповідно до інформації з судових рішень по справі №904/2132/20, представником позивача був Іщенко Денис Юрійович, працівник адвокатського об`єднання "Стоїк", що надає правничу допомогу позивачу і в даній справі № 904/5955/20 (пункт 1.4. Договору №20/10 про надання юридичних послуг від 20.10.2020).

Також суд звертає увагу, що виходячи зі змісту договору, до адвокатських витрат входила участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції. При цьому у заяві щодо адвокатських витрат передбачена сума 24.000 грн. вже розподілена по-іншому. При цьому підготовлена претензія ідентична змісту позову. Позов та збільшення позовних вимог, оцінені адвокатом у 10920 грн. та 7280 грн. відповідно, зводяться до елементарних математичних розрахунків, пов`язаних зі збільшенням строку нарахування. Також, вимогу про стягнення позивачем направлено відповідачу 22.10.2020, а вже 27.10.2020 подано позов (відбиток календарного штемпеля), з чого слідує, що станом на день подання позову відповідач міг ще не отримати вимогу, та можливо і не було б необхідності у поданні позову та понесення додаткових витрат (сплати судового збору, поштових витрат тощо).

При цьому розмір заявлених адвокатських витрат складає більше 50% ціни позову.

Отже, розглянувши доданий до справи договір №20/10 про надання юридичних послуг від 20.10.2020, враховуючи, що позов аналогічного змісту вже позивачем подавався, а в даному випадку відбувається лише достягнення нарахувань, суд доходить висновку про невідповідність розміру заявлених адвокатських витрат, які можуть бути стягнуті з відповідача.

При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (відповідача).

На підставі викладеного, враховуючи що позовні вимоги задоволені частково, беручи до уваги право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, враховуючи баланс інтересів сторін у даному питанні, суд доходить висновку, що адекватним розміром судових витрат на правничу допомогу, понесених позивачем при розгляді даної справи, що можуть бути стягнуті з відповідача, є 6000,00 грн.

Витрати позивача, пов`язані із розрахунково-касовим обслуговуванням банківської установи не входять до складу судових витрат, передбачених ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а тому комісія банку за сплату судового збору у розмірі 21,00 грн. стягненню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 у справі №907/443/17 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.09.2020 у справі №910/11079/17.

Положеннями пункту 2 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі об`єднаної палати від 03.10.2019 зі справи №922/445/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.11.2019 у справі №916/2732/18).

Оскільки позивачем надані докази на підтвердження поштових витрат (фіскальні чеки) лише на суму 91,20 грн. (33,20+29+29), то з відповідача підлягають стягненню поштові витрати у розмірі 91,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод" про стягнення грошових коштів у розмірі 47492,58 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новопільський молокозавод" (53003, Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Новопілля, вул. Теплична, 13, ідентифікаційний код 42257917) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рихальський завод сухого молока" (11246, Житомирська область, Ємільчинський район, с. Рихальське, вул. Соборна, 38, ідентифікаційний код 35694381) пеню у розмірі 33757,62 грн., 3% річних у розмірі 7459,36 грн., інфляційні втрати у розмірі 6162,63 грн., витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2097,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. та поштові витрати у розмірі 91,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.12.2020

Суддя О.М. Крижний