ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22 грудня 2020 року м. Черкаси справа № 925/1235/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: Поліщук Н.Г. - адвокат за довіреністю;

від відповідача: Плаха О.В. - за довіреністю;

від приватного виконавця: не з`явився (клопотання про розгляд без участі);

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" на дії приватного виконавця у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ) до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (м. Черкаси) про стягнення 2 976 523,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2 976 523,49 грн. з них: 472 611,84 грн. пені, 1 034 743,45 грн. як 3 % річних та 1 469 168,20 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 1213/1718-ТЕ-36 постачання природного газу від 22.09.2017, укладеного між сторонами у справі.

Рішенням від 21.02.2020 позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (ідентифікаційний код 00204033, м. Черкаси, пр. Хіміків, 76) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)-- 472 611,84 грн. пені, 1 034 743,45 грн. як 3 % річних, 1 469 168,20 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 1213/1718-ТЕ-36 постачання природного газу від 22.09.2017 та 44 647,85 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2020 рішення Господарського суду Черкаської області залишено в силі.

07.12.2020 року судом зареєстровано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішко О.О. від 04.12.2020 ВП № 63792112 (а.с. 33 том 3) про закінчення виконавчого провадження по виконанню наказу суду від 04.12.2020 у даній справі. З постанови вбачається, що вимоги наказу суду виконані повністю, основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження стягнуті. Також приватним виконавцем повернуто до суду оригінал наказу суду від 16.11.2020 (а.с. 34 том 3).

10.12.2020 відповідачем, приватним акціонерним товариством "Черкаське хімволокно" подано скаргу № 1826 від 09.12.2020 на дії приватного виконавця Хорішко О.О. в якій просить суд:

- визнати дії приватного виконавця Хорішко О.О. стосовно відкриття виконавчого провадження № 63792112, протиправними;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 63792112 від 02.12.2020;

- скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди за № 63792112 від 02.12.2020;

- скасувати постанову про арешт коштів боржника № 63792112 від 02.12.2020;

- скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за № 63792112 від 02.12.2020.

Відповідно до ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

В засідання на розгляд скарги не з`явився приватний виконавець. Направленим суду клопотанням просить суд розгляд скарги провести без своєї участі.

Представник відповідача подану скаргу підтримав повністю та просить суд її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечив, вважає дії приватного виконавця законними, а права відповідача не порушеними.

Від приватного виконавця Хорішко О.О. надійшли пояснення від 18.12.2020 № 4344 в яких приватний виконавець заперечує проти скарги, вказує на своє право відкрити виконавче провадження щодо боржника (з місцем знаходження в м. Черкаси) за місцем знаходження його коштів на банківських рахунках у м. Києві. Також вважає, що питання оскарження постанов приватного виконавця про стягнення виконавчого збору, основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів повинні вирішуватися в силу положень ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" виключно адміністративним судом.

Заслухавши доводи та заперечення учасників справи стосовно поданої скарги, судом встановлено наступне:

Згідно положень ст. 1,5 ЗУ "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404 виконавче провадження це завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Скаржник-відповідач не доводить суду неправомірність дій приватного виконавця щодо здійснення виконавчого провадження за наказом суду у даній справі згідно обмежень, які встановлені для приватного виконавця ст. 5 вказаного Закону за предметом та сумою примусового виконання.

Скаргу ПрАТ "Черкаське хімволокно" обґрунтовує в т.ч. обставинами, що приватний виконавець, діяльність якого поширюється на виконавчий округ м. Києва, не мав права приймати до виконання наказ суду по даній справі про стягнення грошового боргу з відповідача, який знаходиться у м. Черкаси за місцем знаходження його банківських рахунків у м. Києві.

За загальним правилом ч. 2 ст. 24 ЗУ "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно вимог розділу ІІІ Затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5 Інструкції з організації примусового виконання рішень -- у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Приватний виконавець подав суду копію заяви позивача про примусове виконання рішення від 30.11.2020 № 39/3-3547-20 з доданою до неї інформацією про рахунки боржника в т.ч. у АТ "Альфа-Банк" та ПАТ "КБ "Акордбанк" м. Києва. На підтвердження наявності коштів на рахунку у АТ "Альфа-Банк" позивач подав приватному виконавцю також і деталі трансакції по рахунку відповідача з офіційного ресурсу http://spending.gov.ua отримувачем коштів за яким виступило ПрАТ "Черкаське хімволокно". Номер цього рахунку збігається із одним з номерів рахунків відповідача у АТ "Альфа-Банк" , які позивач приклав до своєї заяви приватному виконавцю про примусове виконання рішення.

Приналежність цих рахунків ПрАТ "Черкаське хімволокно" представник відповідача не спростував.

Приватним виконавцем також отримано інформацію з Державної фіскальної служби України про банківські рахунки боржника-відповідача, на яких в подальшому накладено арешт коштів.

Зі свого боку, заперечуючи проти недостовірності інформації у приватного виконавця про банківські рахунки та кошти на них станом на час відкриття виконавчого провадження, ПрАТ "Черкаське хімволокно" не надано власних доказів, що станом на час відкриття виконавчого провадження 02.12.2020 згідно постанови приватного виконавця, у відповідача не було відкритих рахунків у банківських установах м. Києва та коштів на них, за рахунок яких можна здійснити стягнення та погашення боргу.

У відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Грошові кошти боржника, розміщені на банківських рахунках, є майном, а тому приватний виконавець, на території виконавчого округу якого розташоване це майно, має право прийняти до виконання відповідний виконавчий документ та відкрити виконавче провадження з його виконання.

Такий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 910/13508/15, від 01.10.2020 у справі № 914/3703/15 та від 19.08.2019 у справі № 922/1293/15.

Касаційний господарський суд прийшов до висновку, що зі змісту наведеної норми частини другої статті 24 Закону вбачається, що в разі коли місце проживання, перебування боржника фізичної особи та місцезнаходження боржника юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та на яку поширюється його компетенція, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. У заяві про примусове виконання рішення, обґрунтовуючи підстави звернення до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва за місцезнаходженням майна боржника, позивач (стягувач) зазначив, що боржник (відповідач) має рахунки у банківських установах, які зареєстровані та знаходяться у місті Києві. Зважаючи на викладене та враховуючи те, що в розумінні глави 13 ЦК України грошові кошти є майном, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що місцезнаходженням майна (грошових коштів) є місто Київ, а тому майно відповідача розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та на який поширюється його компетенція. Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові ВС від 10.09.2018 у справі № 905/3542/15.

За результатами розгляду скарги суд приходить до висновку, що відповідач не довів суду порушення приватним виконавцем норм чинного законодавства при відкритті ним виконавчого провадження за місцем знаходження банківських рахунків боржника у м. Києві.

Згідно положень ч. 7 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Згідно ч. 2 ст. 40 вказаного Закону, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час розгляду скарги приватний виконавець вже прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження від 04.12.2020 (а.с. 33 том 3), якою одночасно припинив чинність арешту майна боржника та скасував інші заходи примусового виконання рішення. Також припинено чинність арешту коштів боржника, накладеного відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 02.12.2020 ВП 63792112.

З цих підстав предмет спору по скарзі в частині вимог про скасування постанови про арешт коштів боржника є відсутнім і провадження по скарзі в цій частині слід закрити на підставі п2) ч. 1 ст. 231 ГПК України.

У відповідності до положень ст. 236 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідач був належним чином повідомленим про всі судові рішення, які приймалися у даній справі, знав про видачу наказу суду та мав достатньо часу для добровільного виконання рішення суду, маючи на своїх банківських рахунках достатньо грошових коштів для сплати боргу.

Тому суд не вбачає порушення прав відповідача відкриттям виконавчого провадження приватним виконавцем та фактичним стягнення ним грошової заборгованості з відповідача на користь позивача з витратами виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 243 ГПК України -- якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже відповідач не довів правомірності підстав для визнання протиправними дій приватного виконавця стосовно відкриття виконавчого провадження № 63792112, для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2020.

Щодо вимоги про скасування постанови про арешт коштів боржника від 02.12.2020 -- предмет спору на час розгляду скарги відсутній.

В частині вимог скарги про скасування постанов приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 63792112 від 02.12.2020 суд вважає, що в цій частині провадження у скарзі слід закрити, виходячи з такого:

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону "Про виконавче провадження" № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців в порядку, передбаченому процесуальними кодексами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом № 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Закон № 1404-VIII установлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону № 1404-VIII, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця (постанови від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 20 січня 2019 року у справі № 161/8267/17 (провадження № 14-604цс18) та інші).

Отже вимоги скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди за № 63792112 від 02.12.2020 та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за № 63792112 від 02.12.2020 повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження по скарзі в цій частині.

Керуючись ст. 342 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному акціонерному товариству "Черкаське хімволокно" у задоволенні скарги на дії приватного

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

№ 1826 від 09.12.2020 в частині вимог про визнання дій приватного виконавця Хорішко О.О. стосовно відкриття виконавчого провадження № 63792112, протиправними; про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 63792112 від 02.12.2020.

2. В решті вимог провадження у скарзі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повний текст ухвали складено 22 грудня 2020

Суддя Н.М. Спаських