ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р. Справа№ 925/757/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.09.2020

у справі №925/757/20 (суддя Дорошенко М.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "Азот"

про стягнення 74896,00 грн.,

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом Приватного акціонерного товариства "Азот" (далі - відповідач) про стягнення 74896,00 грн штрафу у розмірі п`ятикратного розміру провізної плати за невірно зазначену вагу вантажу у залізничній накладній №40053969 від 03.03.2020, що перевозився у вагоні №76720218, яка за результатами контрольної перевірки виявилась на 500 кг. більшою ніж зазначено у накладній.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що комерційний акт не відповідає вимогам Правил складання актів; зважування позивачем проводилось у іншій спосіб, ніж це робилось відповідачем при відправленні вантажу; Книга обліку контрольних зважувань не є належним доказом, оскільки Інструкція з її ведення не пройшла державної реєстрації. Також представник відповідача зауважив про відсутність у позивача негативних наслідків та збитків від встановленої ним невідповідності фактичної маси вантажу його масі, зазначені в залізничній накладній.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Азот" на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" - 37448,00 грн. штрафу та 2102,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову в сумі 37448 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального права, оскільки штрафна санкція, яка є предметом розгляду даної справи, не є договірною, а випливає із положень Статуту залізниць України, тому вона не може бути зменшена судом, що підтверджується правовими позиціями Верховного Суду (постанови від 05.02.2019 у справі №914/2339/17 та від 12.02.2018 у справі №906/424/17).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15 листопада 2020 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

17 листопада 2020 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений до суду 12.11.2020), у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що суд обґрунтовано зменшив розмір стягуваного штрафу, оскільки розбіжність у масі склала лише 500 кг, дане правопорушення не спричинило жодних наслідків, розмір заявленого штрафу 74896 грн є неспівмірним із наслідками порушення та є не справедливим по відношенню до відповідача, стягнута судом першої інстанції сума штрафу в розмірі 37448 грн повністю компенсує всі можливі майнові втрати позивача. Щодо посилань позивача на правові позиції Верховного Суду, то вони були прийняті за інших фактичних обставин та, зокрема, стосувались застосування п.3 ч. 1 ст.83 ГПК України в редакції, яка була чинна до 15.12.2017.

Крім того, 17.11.2020 від відповідача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.264 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки апеляційна скарга відповідача підписана одноосібно представником - адвокатом Губорєвою Я.А., а згідно п.124 Статуту позивача, пп.2.8, п.5.7 Положення про філію та абз.2 п.3 довіреності апеляційна скарга мала бути підписана двома уповноваженими особами.

01 грудня 2020 року від позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття апеляційного провадження, у яких вказано, що апеляційна скарга підписана адвокатом Губорєвою Я.А., повноваження якої підтверджуються доданою до скарги довіреністю, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльності, а також договором про надання правничої допомоги від 01.10.2020, який доданий до цих заперечень.

08 грудня 2020 року від відповідача надійшли пояснення до заперечень на клопотання про закриття апеляційного провадження, у яких він вказує, що за довіреністю від 13.08.2020 адвокат Губорєва Я.А. не була уповноважена на одноосібне підписання та подачу апеляційної скарги, а договір від 01.10.2020 укладений заднім числом і не може підтверджувати повноваження на підписання апеляційної скарги.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020, у зв`язку із перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Кравчука Г.А., АгриковоїО.В.

Розглянувши клопотання про закриття апеляційного провадження, Північний апеляційний господарський суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.258 ГПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема, довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.

Частинами 1, 2 ст. 58 ГПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Предметом розгляду даної справи є стягнення штрафу у розмірі 74 896грн, отже, даний спір є малозначним, тому представником може бути як адвокат або законний представник, так і будь-яка інша особа.

Відповідно до ст. 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Частиною 2 статті 61 ГПК України встановлено, що обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Апеляційна скарга підписана представником АТ "Українська залізниця" - адвокатом Губорєвою Я.А., на підтвердження повноважень якої до скарги додано нотаріально засвідчену довіреність від 13.08.2020 та копію свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 04.12.2018.

Довіреність від імені АТ "Українська залізниця" видана в.о. директора регіональної філії "Придніпровська залізниця" Гавриленком С.О. та заступником директора регіональної філії з інфраструктури регіональної філії "Придніпровська залізниця" Декарчуком О.М.

Видача довіреності двома уповноваженими особами відповідає Статуту Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та Положенню регіональної філії "Придніпровська залізниця". Представники діяли у межах своїх повноважень та у порядку передоручення уповноважили адвоката ГуборєвуЯ.А. на представництво інтересів АТ "Українська залізниця" у суді.

У пункті 2.1 довіреності зазначено, зокрема, що адвокат Губорєва Я.А. уповноважена представляти інтереси Довірителя у судах всіх інстанції та юрисдикцій, …., з усіма правами, що надані позивачу, ….. підписувати та подавати будь-які заяви, скарги, … оскаржувати рішення суду в установленому порядку, …., підписувати та подавати апеляційні, касаційні скарги.

Пункт 2.1 довіреності не містить застережень щодо наявності обмежень повноважень представника на вчинення ним певних процесуальних дій.

Однак, у абзаці 2 пункту 3 (щодо здійснення інших повноважень), на який посилається відповідач, зазначено, що "правочини та інші вихідні документи вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для Філії, Довірителя та третіх осіб виключно у разі , коли вони укладені (вчинені) з дотриманням правила двох підписів, а також з урахуванням обмежень, передбачених пунктами 5.6 та 5.7 Положення про Філію".

Щодо застосування у даному випадку правила двох підписів апеляційний господарський суд вважає, що застереження щодо необхідності дотримання правила двох підписів застосовується виключно у випадках: укладання договорів, довіреностей, підписанні банківських та інших фінансових документів, пов`язаних з діяльністю самого товариства. Тоді як апеляційна скарга подається у відповідності до вимог процесуального законодавства і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. При цьому чинним процесуальним законодавством України не встановлюється обов`язок підписання апеляційних скарг одночасно декількома представниками сторони або третьої особи.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.07.2018 у справі №905/2314/17 та від 04.12.2020 у справі №908/3406/19.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 03 березня 2020 року за накладною №40053969 відповідач як відправник відправив зі станції Черкаси Одеської залізниці в залізничній цистерні №76720218 (далі - вагон №76720218) на станцію Мелітополь Придніпровської залізниці на адресу одержувача ПрАТ "Макрохім" вантаж - добрива рідкі азотні, добрива карбамідо-аміачні (КАС) (частка азоту у нітратній формі менше 12%).

У графі 24 накладної №40053969 відповідач вказав визначену ним масу вантажу нетто 66900 кг, а у графі 26 цієї ж накладної - спосіб визначення маси - вагонні ваги, статичні, заводський №2312 ВВ 150Э/2С №12.

У графі 31 накладної №40053969 зазначена сума провізної плати в розмірі 14979,20 грн.

11 березня 2020 року по прибуттю вагону №76720218 на станцію Мелітополь Придніпровської залізниці комісією позивача була проведена перевірка маси вантажу у цьому вагоні, якою встановлено фактичну масу вантажу нетто 67400 кг, що на 500 кг більше від маси вантажу, вказаної відповідачем у накладній №40053969. За результатами перевірки був складений акт загальної форми від 11.03.2020 №14 та комерційний акт від 11.03.2020 №476003/5.

Відомості, які містить комерційний акт від 11.03.2020 №476003/5, свідчать про відсутність доступу до вантажу у вагоні №76720218 при його перевезенні зі станції Черкаси Одеської залізниці на станцію Мелітополь Придніпровської залізниці.

За неправильне зазначення відповідачем у накладній №40053969 маси вантажу у вагоні №76720218 позивач нарахував відповідачу до сплати 74896,00 грн. штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за перевезення вантажу у цьому вагоні (14979,20 грн. х5).

У зв`язку із тим, що відповідач добровільно не сплатив нараховану суму штрафу позивач звернувся до суду із даним позовом.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак вважав можливим зменшити розмір штрафу на 50%, у зв`язку із чим задовольнив позовні вимоги частково та стягнув з відповідача на користь позивача 37448,00грн. штрафу, а в іншій частині (37488 грн) у позові відмовив.

Позивач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у задоволенні позову в сумі 37448 грн.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі залізничної накладної, яка є письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про стягнення штрафу за невірне зазначення маси вантажу у накладній.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач невірно зазначив вагу вантажу у залізничній накладній №40053969 від 03.03.2020, який перевозився у вагоні №76720218, за що, відповідно до статей 118, 122 Статуту залізниць України, передбачена відповідальність у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

При цьому положеннями статей 118, 122 Статуту залізниць України не передбачена можливість зменшення розміру штрафу, однак їх застосування повинно відбуватись з врахуванням інших норм цивільного та господарського законодавства.

Так, справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Главою 24 Господарського кодексу України (далі - ГК України) загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Однак, за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вказані правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі у їх сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості зменшення розміру штрафу на 50% - до 37448,00 грн, оскільки невідповідність ваги склала лише 500 кг, що становить 0,74% від загальної ваги (67400 кг) вантажу у вагоні, а у матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про те, що внаслідок вчиненого відповідачем правопорушення у сфері господарювання позивач або інші учасники господарських відносин зазнали збитків, тому застосовані позивачем штрафні санкції є надмірно великими для відповідача.

Посилання позивача на правові позиції Верховного Суду в постановах у справах №914/2339/17 та №906/424/17 відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки зазначені постанови прийняті за інших обставин справи, інших правовідносин та за іншої фактично-доказової бази, ніж у даній справі.

Зокрема, у справі №906/434/17 відповідачу було відмовлено у зменшенні розміру штрафу на підставі приписів пункту 3 статті 83 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, оскільки суд, враховуючи відсутність виняткового випадку, дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу, а у справі №914/2339/17 Верховний Суд не розглядав доводи відповідача (щодо відхилення його клопотання про зменшення розміру штрафу), оскільки такі доводи зводились до необхідності переоцінки доказів, яким вже надана певна оцінка апеляційним судом.

Апеляційним господарським судом також враховано, що при певних фактичних обставинах справи суди зменшують розмір штрафу, який нараховувався залізницею відповідно до положень Статуту залізниць України, і Верховний Суд неодноразово відмовляв АТ "Українська залізниця" у відкриті касаційного провадження (ухвали від 14.09.2020 у справі №905/343/20, від 07.09.2020 у справі №905/302/20 тощо).

При цьому слід зазначити що в постанові від 25.06.2018 у справі №906/754/17 та постанові від 12.04.2018 у справі №904/10497/16, Верховний Суд погодився із зменшенням на підставі ст.233 ГК України штрафу, нарахованого відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Черкаської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.12.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

О.В. Агрикова