ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 Справа № 917/1405/20

м. Полтава

Суддя Паламарчук В.В., при секретарі судового засідання Рожко О.П. розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", юридична адреса: Україна, 18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, 137, поштова адреса: Україна, 18002, м. Черкаси, а/с 271

до Головного управління ДФС у Полтавській області, 36014, м. Полтава, Полтавська область, вул. Європейська, 4

про стягнення 14914,75 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про стягнення 14914,75 грн. заборгованості за спожитий природний газ у грудні 2019 згідно договору №С/20-19 від 04.01.2019р.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.09.2020 дану позовну заяву прийнято до розгляду, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні без виклику сторін.

11.09.2020р. до господарського суду подано заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та заміну сторони у справі.

Ухвалою суду від 15.09.2020 р. заперечення Головного управління ДФС у Полтавській області в частині розгляду справи в рамках загального позовного провадження залишено без розгляду та зазначено, що заява відповідача про заміну сторони у справі буде розглянута в судовому засіданні.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про заміну сторони у справі, ухвалою суду від 24.11.2020р. відмовив у заміні відповідача.

Ухвалою від 15.09.2020 р. суд призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 15.10.2019 р.

16.09.2020 р. відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що додатковою угодою №7/319 від 27.12.2019 р. внесено зміни до Договору №С/20-19 від 04.01.2019 р. та сума Договору склала 153931,6 грн. ГУ ДФС у Полтавській області проведено оплату протягом 2019 р. за спожитий газ згідно Договору №С/20-19 у сумі 153931,6 грн., тому посилання позивача на Акт приймання-передачі від 31.12.2019 р. №РН-0005936 відповідач вважає необґрунтованим, а вказаний Акт вважає підробленим документом.

28.09.2020 р. позивач надав відповідь на відзив в якому заперечення відповідача вважає необґрунтованими та такими, що вводять суд в оману та затримують розгляд справи.

16.10.2020 р. відповідач надав додаткові пояснення до відзиву.

24.11.2020 р. суд відклав судове засідання на 22.12.2020 р.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, 22.12.2020 р. рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами по справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

04 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (постачальник, позивач у справі) та Головним управлінням ДФС у Полтавській області (споживач, відповідач у справі) укладено договір № С/20-19 на постачання природного газу (далі за текстом - договір), у відповідності до умов якого постачальник зобов`язується постачати Споживачу у 2019 р. у терміни, в порядку та на умовах визначених Договором, природний газ, згідно коду за ДК 021:2015-09120000-6 (природній газ) в обсягах і порядку, передбачених даним Договором, а Споживач зобов`язується прийняти газ та оплатити Постачальнику його вартість у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених даним Договором (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору встановлено, що постачальник передає споживачу газ в обсягах 29500 куб. м., у тому числі по місяцях: січень 6,4; лютий 5,7; березень 3,5; квітень 1,8; жовтень 1,2; листопад 4,7; грудень 6,2(тис.куб. метрів). Вказаний пункт договору змінювався сторонами при підписанні Додаткових угод №1/37-03 від 05.02.2019 р. (а.с. -62), №3 від 19 червня 2019 р. (а.с. -64) та №7/320 від 27.12.2019 (а.с. -68) в якій сторони погодили п.1.2 договору викласти в новій редакції: постачальник передає споживачу газ в обсягах 180933 куб. м., у тому числі в по місяцях: січень 5,7; лютий 4,4; березень 3,9.

Згідно п. 2.1 договору загальна сума даного договору складає 324203,82 грн. в т.ч. ПДВ 54033,97 грн.

Додатковою угодою №7/320 від 27.12.2019 р. сторони виклали п. 2.1 в наступній редакції: загальна вартість даного договору складає 153931,60 грн. в т.ч. ПДВ 25655,27 грн.

Згідно п. 2.2 в редакції Додаткової угоди №3 від 19.06.2019 р. (а.с. -64) з 01.05.2019 р. ціна природного газу, що постачається по договору, з врахуванням вартості замовлення послуг розподілу Потужностей становить 8703,75 грн за 1000,00 куб.м., крім того ПДВ - 20%. Всього з ПДВ за 1000 куб.м. - 10444,50 грн. Вартість договору визначається як добуток ціни газу та договірних обсягів постачання природного газу визначених Споживачем у Додатку 1 цього Договору та становить 324203,82 грн. Вартість замовлення послуг розподілу Потужностей розраховується відповідно до постанови НКРЕКП від 21.12.2018 р. №2001 та становить 157,19 грн за 1000 м. куб. без ПДВ, крім того ПДВ -20% всього з ПДВ 188,63 грн за 1000 куб. м.

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу, що визначено у п.2.2 договору на кількість газу, реалізованого у відповідному місяці. Загальна вартість газу за цим договором визначається як сума місячних вартостей газу (п.2.3 договору).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що оплата за спожитий газ здійснюється на підставі ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично поставлений газ на підставі належним чином оформлених Постачальником документів - Акта приймання-передачі природного газу при наявності бюджетних призначень на ці цілі, можливістю відстрочки платежу до кінця бюджетного року, без нарахування штрафних санкцій. Джерелом фінансування є кошти Державного бюджету КПКВ 3507010 «Керівництво та управління у сфері фіскальної політики» по КЕКВ 2274 «Оплата природного газу».

Кількість поставленого споживачу газу визначається за показниками, встановленого у споживача комерційного вузла обліку, та підвереджується оператором ГРМ та/або оператором ГТС. Приймання передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.п.4.1, 4.3 договору).

Згідно з п. 10.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 р., але до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Разом з тим сторони домовилися, що відповідно ст.631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами до його укладення, а саме з 01.01.2019 р.

Як вказує позивач у позовній заяві, на виконання умов договору останній передав за актами приймання-передачі № РН - 0005423 від 24.12.2019 р. на суму 33422,40 грн (а.с. - 24) та від 31.12.2019 року №РН - 0005936 на суму 14914,75 грн (а.с. - 23) відповідачу природний газ, проте відповідач оплату за переданий газ здійснив не в повному обсязі, та залишив неоплаченим Акт приймання передачі від 31.12.2019 року №РН - 0005936 на суму 14914,75 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 14914,75 грн. заборгованості з метою захисту законних прав та інтересів підприємства-позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 Господарського кодексу України, далі по тексту - ГК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень стаття 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях до відзиву вказує на те, що спірний Акт не підписувався посадовою особою відповідача та є підробленим документом з приводу чого позивачем надано повідомлення Головному управлінню Національної поліції у Черкаській області.

З матеріалів справи слідує, що позивач в якості доказу заборгованості надає копію Акту № РН-0005936 приймання - передачі природного газу від 31.12.2019 р. на суму 14914,75 грн (а.с. -23).

Суд не може взяти вказаний акт до уваги, як належний доказ того, що позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на суму 14914,75 грн. виходячи з наступного:

Пунктом 3.2 договору передбачено, що оплата за спожитий газ здійснюється на підставі ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично поставлений газ на підставі належним чином оформлених Постачальником документів - Акта приймання-передачі природного газу при наявності бюджетних призначень на ці цілі, можливістю відстрочки платежу до кінця бюджетного року, без нарахування штрафних санкцій. Джерелом фінансування є кошти Державного бюджету КПКВ 3507010 «Керівництво та управління у сфері фіскальної політики» по КЕКВ 2274 «Оплата природного газу».

Кількість поставленого споживачу газу визначається за показниками, встановленого у споживача комерційного вузла обліку, та підвереджується оператором ГРМ та/або оператором ГТС. Приймання передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього договору , і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.п.4.1, 4.3 договору).

Для складання актів приймання-передачі природного газу споживач до 03 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, зобов`язаний надати постачальнику копію Акту про фактичний об`єм (обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу, складеного між Споживачем та оператором ГРМ або оператором ГТС.

На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом 3 робочих днів з дня їх отримання складає, підписує і скріплює печаткою Акти приймання-передачі природного газу та направляє їх споживачу.

Споживач протягом 2 днів з дати одержання Актів приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу.

У разі невиконання обов`язку, передбаченого п. 4.4 даного Договору, газ вважається поставленим і прийнятим Споживачем від Постачальника на підставі даних Постачальника та/або документів та/або інформації, які складаються та/або надається оператором ГТС та/або Оператором ГРМ до врегулювання розбіжностей згідно Договору або в судовому порядку (п. 4.3.1-4.5 Договору).

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що вказаний Акт 10 січня 2020 року ним було відправлено на електронну адресу відповідача. На підтвердження вказаного позивач надає скрін-шот з електронної пошти про надсилання акту приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 (а.с. - 111) .

З наданого позивачем скрін-шоту слідує, що перелічені документи позивачем були відправлені на електронну адресу , в той час як в Договорі №С/20 від 04.01.2019 р. та Додаткових угодах до нього в реквізитах сторін зазначено електронну адресу відповідача: .

Таким чином, позивачем не надані належні докази надсилання на адресу відповідача, в тому числі електронну, Акту приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019.

В позовній заяві позивач зазначає що Акт приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 є підписаним та затвердженим відповідачем.

Вказані обставини, спростовуються матеріалами справи.

Так, судом встановлено, що вказаний Акт містить підпис невідомої особи та печатку канцелярії №1 ГУ ДФС у Полтавській області.

Як доказ того, що спірний Акт підписаний уповноваженою особою відповідача позивач, до відповіді на відзив на позовну заяву, надає скрін-шот своєї електронної пошти, а саме вхідного листа 27.02. ГУ ДПС у Полтавській області.

Суд, дослідивши дані докази встановив, що згідно скрін-шоту вказаний лист надійшов до позивача від ГУ ДПС у Полтавській області, містить печатку канцелярії ГУ ДПС у Полтавській області та згідно реквізитів самого листа він надійшов від ГУ ДПС у Полтавській області, в той час як відповідачем по справі є ГУ ДФС у Полтавській області. Тому посилання на те, що Акт приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 підписаний уповноваженою особою відповідача не знайшли свого документального підтвердження.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:

назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, Акт приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 не підтверджує зазначено в ньому господарську операцію, оскільки відсутня можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідної господарської операції.

Також суд зазначає, що не бере до уваги посилання позивача, що Акт приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 містить печатку відповідача, оскільки згідно копії спірного акту наданої позивачем, на акті проставлена печатка структурного підрозділу відповідача - Канцелярії №1, а не відповідача. Доказів того, що печатка вказаного підрозділу відповідача - Канцелярії 1 може використовуватися для скріплення Акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною Договору №С/20 від 04.01.2020 р. позивач не надав.

Печатка вказаного структурного підрозділу, а саме Канцелярії №1, також не може підтверджувати отримання Акту приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 саме відповідачем, оскільки вона проставлена в графі, в якій відповідач повинен бути погодити Акт, що суперечить вимогам діловодства та не містить дати отримання документу.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач не надав належних доказів та не довів факт того, що ним вчинені дії на виконання розділу 4 Договору, а саме: не надано докази надсилання Акту приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 на адресу відповідача та його погодження уповноваженими особами відповідача - ГУ ДФС у Полтавській області, та скріплення печаткою відповідача, та враховуючи положення п. 3.2 Договору, згідно якого оплата за спожитий газ здійснюється на підставі ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично поставлений газ на підставі належним чином оформлених Постачальником документів - Акта приймання-передачі природного газу, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 14914,75 грн. заборгованості за спожитий природний газ у грудні, в зв`язку з відсутністю доказів належного оформлення Акту приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019, який є підставою для оплати отриманого газу.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з приписами ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За даних обставин, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Паламарчук