ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2020 р. Справа № 922/3619/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Політучій В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технооптторг - Трейд", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дворічанське -Агро", смт. Дворічна, Дворічанський р.-н, Харківська обл.
про стягнення 575159,42 грн.
за участю представників сторін:

позивача Кандауров І. О. (довіреність № 103 від 30.11.2020);

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технооптторг - Трейд", м. Дніпро (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дворічанське -Агро", смт. Дворічна, Дворічанський р.-н, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) м 575159,42 грн, з яких:

531480,00 грн. заборгованості;

11720,58 грн. пені;

2657,40 грн. інфляційних збитків;

29301,44 грн. відсотків за користування грошовими коштами.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 21/03/2019ДА від 21.03.2019 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за поставлений позивачем товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.11.2020 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено розгляд справи по суті на 07.12.2020.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 07.12.2020 задоволено клопотання відповідача (вх. № 4896 від 07.12.2020) та відкладено розгляд справи на 21.12.2020.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у порядку та строк, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 11.11.2020.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дворічанське-Агро", смт. Дворічна, Дворічанський р.-н, Харківська обл. засобами електронного зв`язку звернулося до господарського суду Харківської області із зустрічною позовною заявою до Товариство з обмеженою відповідальністю "Технооптторг - Трейд" (вх. № 5236 від 18.12.2020), в якій просить суд:

1) постановити ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження;

2) визнати недійсним договір поставки № 21/03/19ДА від 21.03.2019, укладений між ТОВ "Технооптторг - Трейд" та ТОВ "Дворічанське -Агро";

3) судові витрати покласти на ТОВ "Технооптторг - Трейд".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2020 повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Дворічанське -Агро" зустрічну позовну заяву та додані до неї документи без розгляду.

На судове засідання 21.12.2020 прибув представник позивача, який просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач на судове засідання 21.12.2020 свого уповноваженого представника не направив, та надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю прибуття його представника через хворобу.

Однак, зазначене клопотання залишене судом без задоволення, оскільки відповідач, як юридична особа, може мати кількох представників, і в разі неможливості прибуття на судове засідання одного представника, направити на це засідання іншого представника.

До того ж, відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи зокрема у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Дане судове засідання у справі вже друге. У першому судовому засіданні розгляд справи було відкладено також за клопотанням представника відповідача. За таких обставин, дана справа підлягає розгляду незалежно від причин неявки на судове засідання представника відповідача.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 21.03.2019 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 21/03/2019ДА (а. с. 12-18; далі за текстом договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, кількісні та якісні характеристики вказуються у специфікаціях (додатках) до договору, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 3.2 договору строк/термін поставки товару визначається сторонами у специфікаціях. Дострокова поставка товару постачальником можлива виключно за згодою сторін. Датою (моментом) поставки товару вважається дата отримання (прийому) покупцем товару, що підтверджується підписанням покупцем акту приймання-передачі товару у місті поставки (якщо інше не визначено сторонами у відповідній специфікації).

У відповідності до п. п. 4.1, 4.6 договору загальну вартість товару за даним договору (ціну/вартість договору) становить сума вартості товару по всіх специфікаціях (додатках) до цього договору.

Згідно з п. 4.6. договору, порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами у специфікаціях (додатках) до цього договору.

Пунктом 10.3 договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати за поставлений товар за цим договором (за умови, що таку оплату встановлено на умовах відстрочення/відтермінування/розстрочення після фактичної поставки товару) постачальник має право нарахувати покупцеві пеню в розмірі 0,5% від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення, але не більше розміру пені, встановленого законодавством України.

У разі, якщо зазначене порушення покупця триває понад 20 (двадцять) календарних днів, покупець сплачує суму боргу, з урахуванням індексу інфляції та 30% (тридцяти відсотків) річних від простроченої суми за весь час прострочення.

За змістом п. 12.1 договору останній набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення його печатками та діє до 31.12.2020 включно, але не раніше повного виконання зобов`язань постачальника (п. 7.1-п. 7.5 договору) договір діє до кінця гарантійного строку (терміну гарантії).

Як свідчать матеріали справи, в рамках зазначеного договору сторонами узгоджено специфікації в яких визначено найменування товару який належить поставити позивачем відповідачу, його кількість та ціну, а саме, специфікації № 3 від 23.07.2020 на загальну суму 19800,00 грн., № 4 від 27.07.2020 на загальну суму 418080,00 грн., № 5 від 29.07.2020 на загальну суму 46800,00 грн., № 6 від 29.07.2020 на загальну суму 46800,00 грн. (а. с. 19-22).

Крім того, в п. 5.1. специфікацій сторонами узгоджено, що оплата поставленого товару має бути здійснена протягом 30 календарних днів від дати відвантаження (дати видаткової накладаної).

На виконання умов договору та у відповідності до умов специфікацій позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними № 38799 від 23.07.2020 на суму 19800 грн., № 40420 від 30.07.2020 на суму 418080 грн., № 40428 від 30.07.2020 на суму 46800 грн., та № 40440 від 30.07.2020 на суму 46800 грн. (а. с. 27-30).

Відповідач в особі інженерів з експлуатації машинно-тракторного парку Карповича Віталія Володимировича (довіреність на отримання ТМЦ № 704 від 23.07.2020 (а. с. 31) та Добролежа Олександра Івановича (довіреність на отримання ТМЦ № 711 від 29.07.2020 (а. с. 32), а також майстра з ремонту Добролежа Олександра Івановича (довіреність на отримання ТМЦ № 713 від 29.07.2020 (а. с. 33) прийняли товар за вказаними накладними без будь-яких зауважень та заперечень.

Додатково факт отримання відповідачем товару підтверджується актами приймання-передачі ТМЦ б/н від 23.07.2020 (а. с. 34), б/н від 30.07.2020, б/н від 30.07.2020, б/н від 30.07.2020 (а. с. 35-37), які підписані уповноваженими представниками сторін (а саме, директорами підприємств позивача Дзюра Д.Є., та відповідача - Скибою Ю.В.) та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача

Всього за зазначеними документами позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 531480,00 грн.

З метою оплати товару позивачем було виставлено відповідачу рахунки № 52185847 від 23.07.2020 на суму 19800 грн., № 52188181 від 27.07.2020 на суму 418080 грн., № 52190347 від 29.07.2020 на суму 46800 грн., № 52190354 від 29.07.2020 на суму 46800 грн.

Однак, за поставлений товар відповідач не розрахувався, допустивши прострочення виконання своїх зобов`язань за договором. Станом на момент винесення даного судового рішення борг відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 531480,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з вимогою № 467 від 07.10.2020 в якій вимагав сплатити існуючий борг. Однак, зазначені вимоги були залишені відповідачем без задоволення.

Обставини щодо стягнення зазначеного боргу в судовому порядку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань з оплати поставленого товару, позивач на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України, нарахував до стягнення з відповідача 2657,40 грн. інфляційних, 29301,44 грн. 30% річних, 11720,58 грн. пені за прострочення оплати товару за кожною з накладних за загальний період прострочення з 22.08.2020 по 03.11.2020.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар у сумі 531480,00 грн підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростований. Строк виконання зобов`язань з його оплати встановлено умовами укладеного між сторонами договору поставки № 21/03/2019ДА від 21.03.2019, специфікаціями № 3-6 та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за отриманий товар у вказаній сумі.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Стаття 610 ЦК України вказує на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Як зазначалось, п. 10.3 договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати за поставлений товар за цим договором (за умови, що таку оплату встановлено на умовах відстрочення/відтермінування/розстрочення після фактичної поставки товару) постачальник має право нарахувати покупцеві пеню в розмірі 0,5% від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення, але не більше розміру пені, встановленого законодавством України.

У разі, якщо зазначене порушення покупця триває понад 20 (двадцять) календарних днів, покупець сплачує суму боргу, з урахуванням індексу інфляції та 30% (тридцяти відсотків) річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Відповідач є такими, що прострочив виконання своїх зобов`язань з оплати отриманого товару, оскільки не виконав їх в строк, встановлений умовами договору.

Зазначене надає позивачу право на нарахування пені, інфляційних та річних за таке прострочення в порядку, встановленими вказаними вимогами чинного законодавства та умовами укладеного між сторонами договору.

Як свідчать матеріали справи, позивачем з посилання на зазначені обставини, та в порядку, визначеному п. 10.3 договору нараховано до стягнення з відповідача 11720,58 грн пені, 2657,40 грн інфляційних, а також 29301,44 грн. 30% річних за прострочення оплати товару за кожною з накладних по 03.11.2020 (виходячи з розміру боргу за кожною з накладних станом на передбачену умовами договору дату її оплати).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, інфляційних та 30% річних, суд констатує його правомірність та арифметичну вірність.

Зазначену зумовлює прийняття судом рішення про задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача 11720,58 грн пені, 2657,40 грн інфляційних та 29301,44 грн 30% річних.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України за результатами розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8627,39 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дворічанське -Агро" (адреса: 62700, Харківська обл., Дворічанський р.-н, смт. Дворічна, вул. Зарічна, буд. 8; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технооптторг - Трейд" (адреса: 49106, м. Дніпро, вул. Камська, буд. 64; ):

531480,00 грн. заборгованості;

11720,58 грн. пені;

2657,40 грн. інфляційних;

29301,44 грн. річних;

8627,39 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак