РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020Справа № 910/13259/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс"

до Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал"

про зобов`язання не чинити перешкод, припинення дій, зменшення розміру орендних платежів,

Представники сторін:

від позивача: Ступак С.О.,

від відповідача: Усков О.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал", у якій викладено такі вимоги:

- зобов`язати ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал" не чинити ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс" перешкод в користуванні орендованими приміщеннями на підставі договорів оренди №205 від 15.04.2013, №213 від 04.01.2016 та договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №184 від 14.05.2010 і припинити дії, які порушують права підприємства як наймача, по відключенню електроживлення до орендованих приміщень та відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: поновити електропостачання до приміщення будівлі ливарного цеху, площею 320,20 кв.м. та 94,5 кв.м., що розміщені за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 97;

- зменшити розмір орендних платежів за Договорами оренди №205 та №213 на 80% у період з січня 2020 року по вересень 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач чинить перешкоди у користуванні позивачем предметами оренди за договорами № 205 від 15.04.2013, № 213 від 04.01.2016 та № 184 від 14.05.2010 і вчиняє дії щодо припинення електроживлення в орендованих приміщеннях.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 № 910/13259/20 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

18.09.2020 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13259/20, призначено підготовче засідання у справі на 12.10.2020.

12.10.2020 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

В підготовче засідання 12.10.2020 з`явився представник позивача.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив залишити без задоволення клопотання позивача про витребування доказів на підставі ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання відповідача задовольнити, відкласти підготовче засідання на 16.11.2020.

12.10.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

13.10.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" про забезпечення позову у справі № 910/13259/20 відмовлено.

В підготовче засідання 16.11.2020 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 14.12.2020.

В судовому засіданні 14.12.2020 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

В судовому засіданні суд, в порядку статті 246 Господарського процесуального кодексу України, постановив окрему ухвалу щодо Харківської обласної державної адміністрації.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 14.12.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.05.2010 між Відкритим акціонерним товариством "Київський електротехнічний завод "Транссигнал", найменування якого в подальшому змінено на Приватне акціонерне товариство "Київський електротехнічний завод "Транссигнал", (Балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" (Орендар) укладено договір № 184 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (надалі також - договір № 184), за умовами якого Балансоутримувач надає Орендарю послуги щодо: підтримання у робочому стані, обслуговування та здійснення поточного ремонту електромереж, мереж водопостачання та водовідведення, телефонних ліній, що проходять по території заводу до входу в орендовану будівлю; забезпечення перепускного режиму.

Орендар отримує послуги, сплачує їх вартість, відшкодовує Балансоутримувачу витрати з енергозабезпечення, включаючи послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, водопостачання та водовідведення. (п. 1.4 договору № 184)

Згідно з п. 1.5 договору № 184 в редакції додаткової угоди № 9 від 20.02.2017, Орендар компенсує Балансоутримувачу з 01.01.2017 витрати щодо податку на землю, обчисленого пропорційно займаної площі (320,2 кв.м, 266 кв.м та 94,5 кв.м.) - 8093,52 гри. в місяць.

Відповідно до п. 3.1.1 договору № 184 в редакції додаткової угоди № 12 від 01.03.2019, Орендар до 15 числа поточного розрахункового періоду здійснює попередню відшкодування витрат на наступний розрахунковий період згідно з рахунком фактурою, а саме: споживання електроенергії, компенсації перетікання реактивної енергії платежем розміром 100% від обсягу електроенергії за попередній період, води та надання інших послуг по п. 2.1.5, 2.1.6 платежем розміром 100% за попередній період.

Згідно з п. 3.1.2 договору № 184, оплата комунальних послуг за звітний місяць, включаючи фактично спожиту у звітному місяці (з урахуванням попередньої оплати) електричну енергію, здійснюється орендарем згідно з рахунком-фактурою шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Балансоутримувача не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

Як встановлено у п. 4.2.1 договору № 184 в редакції додаткової угоди № 12 від 01.03.2019, Орендар зобов`язується до 12 числа поточного розрахункового періоду здійснювати попередню оплату відшкодування витрат на наступний розрахунковий період згідно з рахунком фактурою, а саме: споживання електроенергії, компенсації перетікання реактивної енергії платежем розміром 100% від обсягу електроенергії за попередній період, води та надання інших послуг по п. 2.1.5, 2.1.6 платежем розміром 100% за попередній період.

У п. 8.1 договору № 184 дію договору визначено з 14.05.2010 по 14.04.2013, однак, додатковими угодами № 3, № 5, № 8, № 10, № 11 строк дії договору продовжувався.

Так, додатковою угодою № 11 від 12.02.2018 строк чинності договору продовжено до 30.11.2020.

15.04.2013 між Приватним акціонерним товариством "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" (Орендар) укладено договір оренди № 205 (надалі також - договір № 205), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, виробничі приміщення будівлі ливарного цеху (надалі - майно), площею 320,2 кв.м, розміщене за адресою: м.Київ, вул. Жилянська, 97, що входить до статутного фонду ПрАТ КЕЗ "Транссигнал", вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 29 лютого 2016 року 909760,00 грн без ПДВ. Майно передається в оренду під офіс.

Відповідно до п. 3.1 договору № 205 в редакції додаткової угоди № 2 від 01.10.2016 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Розмір орендної плати за орендоване приміщення встановлюється на рівні 20 відсотків від експертної оцінки майна і становить 15708,52 грн. за серпень 2016 р. без урахування ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначному чинним законодавством.

Додатковою угодою № 6 від 01.09.2019 п. 3.1 доповнено: «Розмір орендної плати - ринкова вартість (звичайна ціна) за орендоване приміщення становить 32020,00 грн за вересень 2019 року без урахування ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначному чинним законодавством.».

Перерахування здійснюються Орендарем до 12 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції. Комунальні послуги, експлуатаційні витрати сплачуються Орендарем окремо на поточний рахунок Орендодавця відповідно до отриманих рахунків. (пункти 3.3, 3.4 договору № 205)

У п. 11.1 договору № 205 дію договору визначено з 15.04.2013 по 14.04.2015, однак, додатковими угодами № 1, № 2, № 4, № 5 строк дії договору продовжувався.

Так, додатковою угодою № 5 від 12.02.2018 строк чинності договору продовжено до 30.11.2020. Цією є ж угодою п. 11.5 договору викладено в такій редакції: «У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні щодо виконання умов договору, а саме наявності договору страхування, дозволу пожежної інспекції, договір може бути продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені у договорі.».

На виконання умов договору № 205 Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в користування об`єкт оренди за Актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 15.04.2013.

04.01.2016 між Приватним акціонерним товариством "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" (Орендар) укладено договір оренди № 213 (надалі також - договір № 213), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, частину виробничого приміщення будівлі ливарного цеху (надалі - майно), площею 94,5 кв.м, розміщене за адресою: м.Київ, вул. Жилянська, 97, що входить до статутного фонду ПрАТ КЕЗ "Транссигнал", вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 01 вересня 2015 р. 268500,00 грн без ПДВ. Майно передається в оренду для розміщення виробничих потужностей станції технічного обслуговування автомобілів.

Відповідно до п. 3.1 договору № 213 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Розмір орендної плати за орендоване приміщення встановлюється на рівні 20 відсотків від експертної оцінки майна і становить 5069,67 грн. за листопад 2015 року (базовий місяць для нарахування орендної плати) без урахування ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначному чинним законодавством.

Додатковою угодою № 5 від 01.09.2019 п. 3.1 доповнено: «Розмір орендної плати - ринкова вартість (звичайна ціна) за орендоване приміщення становить 9450,00 грн за вересень 2019 року без урахування ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначному чинним законодавством.».

Перерахування здійснюються Орендарем до 12 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції. Комунальні послуги, експлуатаційні витрати сплачуються Орендарем окремо на поточний рахунок Орендодавця відповідно до отриманих рахунків. (пункти 3.3, 3.4 договору № 213)

У п. 11.1 договору № 213 дію договору визначено з 04.01.2016 по 14.04.2016, однак, додатковими угодами № 1, № 2, № 4 строк дії договору продовжувався.

Так, додатковою угодою № 4 від 12.02.2018 строк чинності договору продовжено до 30.11.2020. Цією є ж угодою п. 11.5 договору викладено в такій редакції: «У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні щодо виконання умов договору, а саме наявності договору страхування, дозволу пожежної інспекції, договір може бути продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені у договорі.».

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що 31.01.2020 відповідачем проведено відключення від електропостачання орендованих позивачем приміщень з підстав наявності заборгованості з оплати за надані послуги за договором № 184. За твердженнями позивача, станом на 04.02.2020 заборгованість за комунальні послуги відсутня, тому підстав для відключення електропостачання вже не існувало. Отже, відповідач чинить перешкоди в користуванні предметами оренди і вчинення ним дій щодо припинення електроживлення до орендованих приміщень порушують права позивача. позивач не має можливості повноцінно працювати та використовувати орендовані ним приміщення з метою їх оренди саме через протиправні дії відповідача, які полягають у відключення від електропостачання орендованих приміщень.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні орендованими приміщеннями на підставі договорів оренди №205 від 15.04.2013, №213 від 04.01.2016 та договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №184 від 14.05.2010 і припинити дії, які порушують права підприємства як наймача, по відключенню електроживлення до орендованих приміщень та відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: поновити електропостачання до приміщення будівлі ливарного цеху, площею 320,20 кв.м. та 94,5 кв.м., що розміщені за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 97.

Крім того (з урахуванням заяви про усунення недоліків), позивач зазначає, що обладнання позивача, яке знаходиться в орендованих приміщеннях, неможливо використовувати за призначенням з вини відповідача, товариство змушене простоювати, тому просить зменшити розмір орендних платежів за Договорами оренди №205 та №213 на 80% у період з січня 2020 року по вересень 2020 року.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що ним було здійснено відключення постачання електричної енергії позивачу на підставі п. 5.1 договору у зв`язку невиконанням останнім своїх грошових зобов`язань за договором. Також відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів повного виконання своїх зобов`язань за договором № 184. Крім того, за твердженнями відповідача, позивач не довів належними доказами неможливість використання орендованого майна у зв`язку з запровадженим на території України карантином. Як зазначає відповідач, позивач не припиняв здійснювати господарську діяльність в орендованому майні.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких відносяться такі: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).

Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. (ч. 1 ст. 397 Цивільного кодексу України)

За змістом статті 391 вказаного Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини сторін виникли на підставі договору № 184 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 14.05.2010, договору оренди № 205 від 15.04.2013 та договору оренди № 205 від 15.04.2013.

Відповідно до п. 3.1.1 договору № 184 в редакції додаткової угоди № 12 від 01.03.2019, Орендар до 15 числа поточного розрахункового періоду здійснює попередню відшкодування витрат на наступний розрахунковий період згідно з рахунком фактурою, а саме: споживання електроенергії, компенсації перетікання реактивної енергії платежем розміром 100% від обсягу електроенергії за попередній період, води та надання інших послуг по п. 2.1.5, 2.1.6 платежем розміром 100% за попередній період.

Згідно з п. 3.1.2 договору № 184, оплата комунальних послуг за звітний місяць, включаючи фактично спожиту у звітному місяці (з урахуванням попередньої оплати) електричну енергію, здійснюється орендарем згідно з рахунком-фактурою шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Балансоутримувача не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

Як встановлено судом, 31.12.2019 відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату № 732 від 31.12.2019 на відшкодування комунальних послуг за грудень 2019 року на суму 14 481,86 грн, а також цього ж дня сторонами підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 340 від 31.12.2019 на суму 14 481,86 грн.

Відповідно до акта звірки взаємних розрахунків за період 2019 року за договором № 184, з урахуванням вказаної суми комунальних витрат, станом на 31.12.2019 у Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" виникла заборгованість перед відповідачем за договором № 184 у розмірі 14 481,86 грн. Акт підписаний у двосторонньому порядку та скріплений печатками сторін.

31.01.2020 сторонами підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 16 від 31.01.2020 на відшкодування комунальних послуг за січень 2020 року на суму 11 060,40 грн.

Відповідно до акта звірки взаємних розрахунків за період січень 2020 року, з урахуванням залишку заборгованості за грудень 2019 року, станом на 31.01.2020 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" перед відповідачем за договором № 184 становила 26 235,56 грн. Акт підписаний у двосторонньому порядку та скріплений печатками сторін.

Як встановлено судом, відповідач відключив електроенергію в орендованих позивачем приміщеннях у зв`язку з наявністю у відповідача станом на 31.01.2020 простроченої заборгованості за договором № 184 з метою недопущення власної заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу № 1409 від 12.12.2019, укладеним з ТОВ «Енерго Збут Транс». При цьому, позивач вказує датою відключення 31.01.2020, а відповідач - 03.02.2020.

Суд зазначає, що позбавлений можливості встановити дійсну дату відключення - 31.01.2020 чи 03.02.2020, за браком допустимих доказів на підтвердження цієї обставини, однак, обидві сторони визнають сам факт відключення, а дата такого відключення, з огляду на розбіжність між доводами сторін у кілька днів, не впливає на вирішення цього спору.

Матеріалами справи, а саме, банківською випискою по рахунку позивача, підтверджується, що, всупереч положенням 3.1.1 та 3.1.2 договору № 184, відповідач сплатив борг у розмірі 14 481,86 грн лише 04.02.2020, а борг у розмірі 11 060,40 грн - лише 03.03.2020.

За приписами ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

У п. 5.1 договору № 184 передбачено, що балансоутримувач має право відключати від електропостачання орендаря без попередження, зокрема, у разі наявності заборгованості з оплати послуг та несплати наданого рахунку на протязі трьох діб після закінчення терміну оплати.

Отже, зважаючи на викладене, дії відповідача по відключенню електроенергії видаються цілком правомірними та такими, що відповідають умовам договору.

Суд звертає увагу, що матеріалами справи також підтверджується та позивачем не спростовується наявність заборгованості позивача станом на січень 2020 року за договором № 205 у обсязі 113 492,68 грн та за договором № 213 у обсязі 24 373,73 грн. Відповідні акти звірки взаємних розрахунків та листування сторін наявні в матеріалах справи.

Позивач не надав належних та допустимих доказів в розумінні статей 76, 77 ГПК України на підтвердження належного виконання зобов`язань надалі у період після відключення електроенергії з дотриманням порядку внесення платежів, передбаченому договором № 184.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 8.4 договору № 184 чинність цього договору припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Отже, оскільки додатковою угодою № 11 від 12.02.2018 строк дії договору № 184 встановлено до 30.11.2020, який продовжено сторонами не було, суд дійшов висновку, що на момент ухвалення рішення у цьому спорі чинність договору № 184 припинена.

Крім того, додатковими угодами від 12.02.2018 було також продовжено строк чинності договорів № 205 та № 213 до 30.11.2020.

Враховуючи повідомлення Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" № 507 від 04.08.2020 про відсутність наміру продовжувати дію указаних договорів, суд дійшов висновку, що на момент ухвалення рішення у цьому спорі чинність договорів № 205 та № 213 також припинена.

Зважаючи на встановлену судом правомірність відключення електроенергії відповідачем в орендованих приміщеннях, а також безпосереднє припинення укладених між сторонами договорів № 184, № 205, № 213 станом на даний час, що свідчить про припинення у позивача прав користування орендованими приміщеннями та отримання відповідних послуг, задоволення наведених позовних вимог в частині усунення перешкод, припинення дій, що порушують право та відновлення становища, яке існувало до порушення, є необґрунтованим та безпідставним.

Щодо вимоги позивача про зменшення розміру орендних платежів за договорами оренди № 205 та № 213 на 80% у період з січня 2020 року по вересень 2020 року, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 4 статті 14 ЦК особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 Господарського кодексу України, орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди.

Згідно з частинами 4 і 6 статті 762 ЦК наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Для застосування статті 762 ЦК України та зменшення плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені.

При цьому незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, але не виключно: форс-мажорні обставини (бойові дії на сході України, стихійні лиха), незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, відсутність опалення та інших комунікацій в опалювальний період, що обумовлюють його непридатність для експлуатації за призначенням, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

Суд зазначає, що при настанні таких обставин, які настають вже після укладення договору оренди, належними доказами на підтвердження неможливості використання майна є: сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 905/1601/17.

Як встановлено судом, позивач в обґрунтування підстав зменшення від орендної плати у період з січня 2020 року по вересень 2020 року посилається на саме на норму частини 4 статті 762 ЦК України, стверджуючи при цьому, що незалежні від його волі обставини, які з 31.01.2020 унеможливлюють використання орендованих приміщень, є саме винні дії відповідача по відключенню електроенергії приміщеннях.

Однак, зважаючи на встановлені вище обставини, відсутність електроенергії у орендованих приміщеннях у спірний період було якраз прямим наслідком власних дій відповідача щодо несвоєчасного та неповного розрахунку за договором № 184, що не можуть вважатися незалежними від позивача обставинами в розумінні статті 762 ЦК України.

Більше того, суд зазначає, що відсутність електроенергії хоч і свідчить про обмежені можливості використання приміщень, однак, не може вважатися позбавленням відповідача повноважень в реалізації ним повноважень користування майном у повному обсязі.

Суд також звертає увагу, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, на підставі яких було б можливо достовірно встановити, що позивач взагалі не користувався орендованими приміщення у спірний період навіть за відсутності електроживлення.

При цьому, посилання позивача на обставину непереборної сили - карантин, що введений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (в редакції постанови №215 від 16.03.2020) з 12 березня 2020 року на усій території України, суд відхиляє, з огляду на таке.

У пункті 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року N 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді.

Листом № 4/3-20 від 18.03.2020 позивач повідомив позивача про простій з 11.03.2020 до 03.04.2020 та наполягав на перерахунку орендної плати.

У відповідь на вказане звернення відповідач у листі № 232 від 14.04.2020 відмовив позивачу у задоволенні вказаної вимоги, оскільки господарська діяльність орендаря під час дії карантину не заборонена чинним законодавством, законодавством встановлена лише можливість звільнення орендаря від плати за користування майном, орендарем не подано сертифікат ТПП про форс-мажорні обставини. Також відповідач зазначив, що позивач не надав наказу про призупинення господарської діяльності.

Суд зазначає, що обмеження щодо роботи суб`єктів господарювання, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із наступними змінами і доповненнями), не поширюються на діяльність, для здійснення якої позивач орендував приміщення у відповідача, а позивач в свою чергу не надав суду належних доказів для висновку, що орендоване майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

При цьому, наказів Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" від 12.03.2020 № 2-к, від 16.03.2020 № 3-к, від 25.02.2020 № 1 суду не достатньо для встановлення вказаної обставини.

Тож, саме лише посилання позивача на введений постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 карантин на всій території України як на підставу для зменшення орендної плати суд до уваги не приймає.

Крім того суд зазначає, що на підтвердження карантину як форс-мажорної обставини, яка свідчить про відсутність вини відповідача у порушенні зобов`язання зі сплати коштів за договорами, необхідним є пред`явлення відповідного сертифікату Торгово-промислової палати, чого у даному випаду здійснено позивачем не було.

Поряд викладеним суд також зазначає, що звертаючись до суду з вимогою про зменшення орендної плати на 80% позивач в той же час не обґрунтував а ні розміру нарахованої відповідачем плати, а ні здійснених позивачем оплат у спірний період, а ні підстав та причин для зменшення орендної плати саме на 80%.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до правової позиції, наведеної у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Врахувавши наведене, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29.12.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко