УХВАЛА

м. Київ

29.12.2020Справа № 910/14134/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОПАУЕР-1"

до Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 5 674 082,48 грн.

Суддя Гумега О.В.

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники:

від позивача (стягувача): Романчук Д.М. на підставі ордеру серія АА № 1070404

від відповідача (боржника, заявника): Андишула А.М. на підставі довіреності № 27-Д від 28.12.2019

від третьої особи-1: не з`явились

від третьої особи-2: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/14134/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОПАУЕР-1" до Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", про стягнення 5 674 082,48 грн з яких: 5 259 118,09 грн основного боргу, 127 776,27 грн пені, 287 188,12 грн штрафу 7%.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/14134/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІДРОПАУЕР-1" 5 259 118,09 грн основного боргу, 80 000,00 грн пені, 250 000,00 грн штрафу, 86 325,48 грн судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

14.12.2020 через відділ діловодства суду від Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" надійшла заява про відстрочку виконання рішення (№ 15/3638 від 09.12.2020), відповідно до якої відповідач просить суд відстрочити виконання рішення від 30.11.2020 у справі № 910/14134/20 на термін, що не перевищує одного року з моменту ухвалення рішення.

Згідно з частиною 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України заява про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 заяву Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/14134/20 прийнято до розгляду, постановлено заяву розглядати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, судове засідання для розгляду заяви призначено на 29.12.2020 о 11:00 год.

29.12.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача (стягувача) надійшло клопотання про відкладення розгляду заяви відповідача щодо відстрочки виконання рішення по справі № 910/14134/20. Відповідно до поданого клопотання позивач просив суд відкласти розгляд заяви відповідача про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 по справі № 910/14134/20 до 30.01.2021, у зв`язку з необхідністю надання позивачем доказу погіршення фінансового становища його підприємства внаслідок заборгованості відповідача, що стягнута за рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/14134/20, а саме Звіту аудитора про результати фінансово-господарської діяльності підприємства за 2020, який буде отримано до 30.01.2021.

29.12.2020 через відділ діловодства суду від представника позивача (стягувача) надійшли заперечення на заяву відповідача про відстрочку виконання рішення по справі № 910/141434/20. Відповідно до поданих заперечень позивач категорично не погоджується із заявою відповідача про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/14134/20, оскільки обставини, якими відповідач обґрунтовує необхідність надання йому відстрочки виконання рішення на один рік, жодним чином не гарантують того, що за рік після закінчення відстрочки ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" зможе виконати рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 по справі №910/14134/20. Також, у заяві про відстрочення виконання рішення суду не наведено обставин, що підтверджують важкий фінансовий стан відповідача і наявність конкретних та об`єктивних обставин, що унеможливлюють виконання рішення по справі. Разом з цим, позивач вважає, що відстрочка виконання рішення суду буде сприяти ухиленню від виконання рішення відповідачем та негативно вплине на фінансовий стан позивача.

В судове засідання, призначене на 29.12.2020, представники відповідача (заявника, боржника) та позивача (стягувача) з`явилися, представники третіх осіб-1, 2 не з`явилися.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.12.2020 подав клопотання про долучення доказів. Клопотання судом задоволено та передано до відділу діловодства суду для реєстрації.

У судовому засіданні 29.12.2020 судом розглянуте та відхилене клопотання позивача про відкладення розгляду заяви відповідача щодо відстрочки виконання рішення по справі № 910/14134/20, подане 29.12.2020 через відділ діловодства суду.

Представник відповідача (заявника) у судовому засіданні 29.12.2020 підтримав заяву Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/14134/20 та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник позивача (стягувача) в судовому засіданні 29.12.2020 проти задоволення заяви заперечив з підстав, наведених у запереченнях на заяву відповідача про відстрочку виконання рішення по справі № 910/14134/20, поданих 29.12.2020 через відділ діловодства суду.

Розглянувши заяву відповідача (боржника), заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, дослідивши наявні у справі докази, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ :

Частиною 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Частиною 1 статті 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Державне підприємство "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" (відповідач, боржник) звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про відстрочку виконання рішення, відповідно до якої просить суд відстрочити виконання рішення від 30.11.2020 у справі № 910/14134/20 на термін, що не перевищує одного року з моменту ухвалення рішення.

В обґрунтування поданої заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва 30.11.2020 у справі № 910/14134/20 відповідач вказує на те, що за своїм призначенням він є суб`єктом господарювання, який не в залежності від своєї волі відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) зобов`язаний купувати електричну енергію у виробників, яким встановлено "зелений" тариф, а також у виробників за аукціонною ціною, однак єдиним джерелом надходжень для оплати такого придбання є кошти, отримані від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", виключно якому Державне підприємство "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" і зобов`язано продавати таку електроенергію. Тому, обсяг виконання зобов`язань Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" з оплати відпущеної електроенергії виробникам за "зеленим" тарифом ставиться Законом в залежність від виконання спеціальних обов`язків Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго". Однак, на сьогоднішній день Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" має великий обсяг заборгованості перед Державним підприємством "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ", що і зумовлює виникнення непогашених зобов`язань останнього перед виробниками.

Відповідач звернув увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону фінансування діяльності гарантованого покупця здійснюється лише в межах кошторису, що затверджується Регулятором.

Разом з цим відповідач зазначив, що ним виконувалися договірні зобов`язання щодо періодичного здійснення платежів на користь позивача згідно встановленого порядку, зокрема, за електроенергію, продану в період з січня 2020 року по листопад 2020, що підтверджується реєстром банківських документів за період з лютого 2020 року по листопад 2020 року станом на 04.12.2020.

Відповідач також вказав на те, що відповідно до п. 4 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" від 21.07.2020 №810-ІХ (далі - Закон від 21.07.2020 №810-ІХ), що набрав чинності 01.08.2020, Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом з метою погашення заборгованості Державного підприємства "Гарантований покупець" перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилася станом на 1 серпня 2020 року, доручено розробити та подати до Верховної Ради України законопроект щодо відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років (відповідний проект вже є на сайті Верховної Ради України).

Крім того, вказаним законом доповнено ст. 8 Закону України "Про альтернативні джерела енергії" частиною третьою наступного змісту: "Кабінет Міністрів України передбачає у державному бюджеті видатки на фінансову підтримку гарантованого покупця для оплати електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, відповідно до бюджетних запитів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, на підставі розрахунків, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірі не менше 20 відсотків прогнозної виробітки товарної продукції електричної енергії з альтернативних джерел на відповідний рік".

Окрім того, вказаним законом розділ XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про альтернативні джерела енергії" доповнено пунктом 11-1 такого змісту:

"11-1. Установити, що тимчасово, у зв`язку з карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), кошти, отримані оператором системи передачі від розподілу пропускної спроможності міждержавного перетину станом на 1 липня 2020 року, використовуються для таких цілей: ...

70 відсотків - на погашення заборгованості перед гарантованим покупцем за надані послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Гарантований покупець зобов`язаний перерахувати кошти, отримані відповідно до цього абзацу, в розмірі 50 відсотків суб`єкту господарювання, який здійснює виробництво електричної енергії на атомних електростанціях, а 50 відсотків - на оплату електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим "зеленим" тарифом або за аукціонною ціною".

Відповідно, на думку відповідача, зобов`язання, які були предметом спору у даній справі, не можуть бути виконані у спосіб інший, ніж встановлено Законом України від 21.07.2020 №810- IX - шляхом оформлення протягом 2021 - 2022 років облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

Відповідач також зазначив, що 24.09.2020 року у Верховній Раді зареєстровано законопроект №4151 "Про внесення змін до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" щодо підтримки виробництва електроенергії з ВДЕ. Він передбачає збільшення максимального розміру дефіциту державного бюджету на 2020 рік та розрахунки з виробниками електроенергії з ВДЕ шляхом випуску облігацій внутрішньої державної позики (ОВДП) у розмірі 19,6 млрд гривень Міністерством фінансів за рішенням Кабінету Міністрів України.

Крім того, 17.11.2020 Верховна Рада прийняла в цілому законопроект №4119 "Про внесення змін до Державного бюджету на 2020 рік", згідно якого п. 1 ст. 6 Закон "Про Державний бюджет на 2020 рік" доповнено підпунктом "ґ", який передбачає надання у 2020 році держгарантій, в тому числі "для забезпечення виконання боргових зобов`язань господарського товариства, в статутному капіталі якого 100% акцій належать державі і яке здійснює діяльність у сфері передачі електроенергії в Україні".

Відповідно до Пояснювальної записки, серед іншого, Закон має на меті врегулювати розрахунки з виробниками з ВДЕ. Зокрема, Закон передбачає за рішенням Кабінету Міністрів України надання державних гарантій НЕК "Укренерго" для залучення кредитних коштів міжнародних та національних фінансових установ для виконання боргових зобов`язань перед виробниками з ВДЕ.

Отже, на думку відповідача, запроваджуючи механізм розрахунків з підприємствами відновлювальної енергетики, держава офіційно визнає, що здійснення розрахунків Державним підприємством "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" з виробниками електроенергії прямо залежить від забезпечення Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" оплати Державному підприємству "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ", а також від бюджетних видатків. Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в частині заборгованості, що склалася на 01.08.2020, зазнають імперативного регулятивного впливу держави, яка приймає наведені законодавчі акти.

Крім того, в поданій заяві відповідач звертає увагу на те, що станом на 08.12.2020 відповідно до Реєстру виробників за "зеленим" тарифом вже зареєстровано 829 суб`єктів господарювання, оплата отриманої від яких електроенергії в силу приписів п. 10.1 Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26.04.2019 №641, має здійснюватися пропорційно надходженню коштів на рахунки Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ", в той час як примусове виконання рішення на користь одного з таких виробників зумовить позбавлення можливості проводити пропорційні розрахунки з іншими виробниками, загальна заборгованість перед яким за період січень - листопад 2020 року станом на 24.11.2020 становить 22 438,4 млн.грн.

Відповідач також вказав на перебування у проваджені Господарського суду міста Києва 94 справ за позовами виробників електроенергії за "зеленим" тарифом до ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" про стягнення 1 039 338 035,02 грн.

Також відповідач посилався на судові справи за позовами ДП НАЕК "Енергоатом" про стягнення грошових коштів з ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ".

За наведених обставин відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на термін, що не перевищує одного року з моменту ухвалення рішення.

Відповідно до частин 3, 4 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Проаналізувавши наведені у заяві про відстрочку виконання рішення господарського суду мотиви та надані відповідачем документи, надавши оцінку всім аргументам представників сторін, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили неможливість виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/14134/20 та не доведено суду винятковості обставин, що унеможливлюють виконання даного рішення суду.

Згідно з частиною 2 статті 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 наведеної статті ГПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Суд зазначає, що положеннями п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 326 ГПК України закріплено принцип обов`язковості рішень суду, згідно із яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковим на всій території України. Відповідно до ч. 2 ст. 326 ГПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі №11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Судом враховано, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, за певних обставин затримка з виконання судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", № 22774/93, п. 74), а також судом взято до уваги те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, п. 43), крім того враховано, що "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням, у такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини" (§ 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004, заява N 56849/00).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України", заява № 6962/02, зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення судом встановлено, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд відзначає, що в даному випадку відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на один рік, проте жодним чином не обґрунтовує запропонований термін відстрочення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду у даній справі буде виконане.

Суд звертає увагу, що долучені відповідачем до заяви докази не можуть підтверджувати обставини реальності виконання рішення суду у даній справі після закінчення терміну, на який відповідач просить відстрочити його виконання.

При цьому, обставини специфіки відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, вже були враховані судом під час проголошення рішення суду у даній справі в частині зменшення заявлених до стягнення з відповідача пені та штрафу за час затримки розрахунку.

Крім того, твердження відповідача про наявність боргу зі сторони Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" не є тими обставинами, з якими приписи ст. 331 ГПК України пов`язують можливість надання відстрочки, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. При цьому існування спору у справі Господарського суду міста Києва №910/16664/20 за позовом ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення боргу у розмірі 25 724 290 343,04 грн не є гарантованим підтвердженням надходження грошових коштів на рахунки ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" з метою належного виконання рішення суду у справі №910/16664/20, рівно як і подальшого спрямування цих коштів ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" на виконання рішення суду саме у даній справі № 910/14134/20 по закінченню терміну відстрочки (тобто, протягом року з моменту винесення рішення у даній справі).

Відповідно до пункту 4 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" від 21.07.2020 №810-ІХ, що набрав чинності 01.08.2020, Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом з метою погашення заборгованості Державного підприємства "Гарантований покупець" перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилася станом на 1 серпня 2020 року, доручено розробити та подати до Верховної Ради України законопроект щодо відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

Наразі на даний час відсутній будь-який нормативних акт, який би на законодавчому рівні встановлював інший порядок та спосіб виконання зобов`язань ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" перед позивачем, ніж передбачено договором, укладеним між позивачем та відповідачем.

Суд відзначає, що обов`язок держави полягає у захисті прав виробників "зеленої електроенергії", саме з метою забезпечення загальносуспільних інтересів та виконання гарантій держави щодо купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, і було створено Державне підприємство "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ", відтак останнє зобов`язане добросовісно і своєчасно здійснювати розрахунок з виробниками.

Водночас судом враховані майнові інтереси стягувача та взяті до уваги його письмові заперечення, в яких стягувач зазначив, зокрема, про негативний вплив відстрочки виконання рішення на фінансовий стан позивача.

Судом враховано, що 25.07.2018 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" (далі - Банк) та ТОВ "Гідропауер", ТОВ "Гідропауер-1" (далі - позичальники) укладений Генеральний кредитний договір № 486/2018/ЗОД-МСБ-ГКД, в рамках якого укладений Додатковий договір № 486/2018/ЗОД-МСБ-ГКД-НВКЛ1 до Генерального кредитного договору № 486/2018/ЗОД-МСБ-ГКД від 25.07.2018 про відкриття невідновлюваної кредитної лінії між АБ "Укргазбанк" та ТОВ "Гідропауер-1".

Починаючи з 2-ої половини 2019 року, внаслідок неплатежів з боку ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ", ТОВ "Гідропауер-1" перестало виконувати свої зобов`язання за кредитними договорами з АБ "Укргазбанк" та було вимушене підписати додаткові угоди про перенесення сплати прострочених відсотків та зобов`язань за тілом боргу в травні 2020 та повторно в липні 2020 року.

За результатами 9 місяців 2020 року збиток від операційної діяльності ТОВ "Гідропауер-1" склав 4 мільйони гривень. Через наявну прострочену заборгованість ДП "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ", позивач звернувся до Банку про реструктуризацію заборгованості за Генеральним кредитним договором, яка була погоджена Банком, проте відстрочку з оплати тіла кредиту Банком не було надано і заборгованість продовжує накопичуватись.

Доданий позивачем до заперечень на заяву відповідача про відстрочку виконання рішення Баланс підприємства позивача станом на 30.09.2020 свідчить про погіршення фінансових показників підприємства позивача.

Таким чином, з огляду на наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, встановлені судом обставини та з урахуванням принципів розумності та справедливості, балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку довготривалого невиконання рішення суду, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд не вбачає правових підстав для відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 по справі № 910/14134/20 строком на один рік.

Згідно ч. 7 ст. 331 ГПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Керуючись ст. 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви № 15/3638 від 09.12.2020 Державного підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/14134/20 відмовити.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.12.2020.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 253-259 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Гумега