РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.12.2020Справа № 910/8637/20

За позовомКиївської місцевої прокуратури №8 в інтересах держави в особі Київської міської ради
доФізичної особи-підприємця Романчука Василя Васильовича
прозобов`язання повернути земельні ділянки
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:Нежурбіда М.Г.;
від відповідача:Снісаренко Р.В.;
прокурор:Колодяжна А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Київської місцевої прокуратури №8 звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах Київської міської ради з позовом до Фізичної особи-підприємця Романчука Василя Васильовича (надалі - ФОП Романчук В.В.) про зобов`язання повернути земельні ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, окрім паркувальних майданчиків, наданих йому за договорами про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2015-08/11 від 26.08.2015 та №ДНП-2016-11/01 від 04.11.2016, самовільно зайняв земельні ділянки орієнтовною площею 0,05 га, що розташовані впритул з обох боків до земельних ділянок, наданих відповідачу, а саме: земельну ділянку орієнтовною площею 0,03 га, яка розташована навпроти будинку №54 по вул. Зодчих, та земельну ділянку орієнтовною площею 0,02 га, яка розташована на перетині вул. Велика Кільцева та вул. Тулузи, напроти будинку №58/2 на вул. Зодчих, у зв`язку з чим прокурор просить зобов`язати відповідача повернути такі земельні ділянки позивачу, привівши у придатний для використання стан шляхом звільнення від паркувального майданчика та паркану.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання.

04.08.2020 до відділу діловодства суду від прокурора надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що Київська міська рада будучи достеменно обізнаною про порушення відповідачем вимог земельного законодавства - самовільне зайняття земельних ділянок, не вжила в розумні строки заходів щодо усунення виявлених порушень, що свідчить про неналежне здійсненні позивачем своїх повноважень і є безумовною підставою для вжиття прокурором заходів реагування в порядку статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Також 04.08.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечував з огляду на те, що прокурором не було доведено факту зайняття спірних земельних ділянок, встановлення на них огорож саме відповідачем, а наданий акт обстеження земельної ділянки №20-0261-08 від 22.05.2020 не є належним доказом на підтвердження викладених обставин.

07.08.2020 представником Київської міської ради до суду подані письмові пояснення до позовної заяви, в яких позивач повністю підтримує позицію прокурора, викладену у позовній заяві, та просить позов задовольнити повністю.

Протокольною ухвалою суду від 07.09.2020 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.09.2020.

Судове засідання з розгляду справи по суті неодноразово переносилося у зв`язку з перебуванням судді Босого В.П. у відрядженні та на лікарняному, у зв`язку з чим ухвалою суду від 23.11.2020 було призначено судове засідання на 14.12.2020.

Представник позивача та прокурор в судове засідання з`явилися, надали пояснення стосовно суті спору, позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю з огляду на викладені у відзив на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні 14.12.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради №930/1591 від 26.06.2007 визначено Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтранспарксервіс» єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення єдиних абонементних талонів з паркування автомобільного транспорту.

Рішенням Київської міської ради №1051/1051 від 25.12.2008 затверджено Правила благоустрою міста Києва (далі - Правила) якими, зокрема, визначено, єдиний порядок організації та функціонування платних місць для паркування транспортних засобів на території міста Києва.

Згідно пункту 17.3.1 Правил платні місця для паркування транспортних засобів (майданчики для платного паркування) призначені для тимчасової стоянки транспортного засобу зі стягненням плати за паркування у відведених або спеціально обладнаних місцях без відповідальності за збереження транспортного засобу або з такою відповідальністю, якщо можливе оснащення місця для паркування транспортних засобів необхідним обладнанням. Організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

Пунктом 17.3.2 вказаних Правил встановлено, що особливі умови користування земельними ділянками, на яких розташовані спеціально обладнані та відведені місця, полягають в розробці та погодженні в установленому цими Правилами порядку схем організації дорожнього руху, згідно з якими у оператора виникає право надання платних послуг паркування транспортних засобів та не потребує розроблення проектів відведення цих земельних ділянок.

Рішенням Київської міської ради від 02.07.2015 №667/1531 викладено в новій редакції Таблицю 1 до додатку 5 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку», пунктом 4 (Святошинський район) даної таблиці зазначено паркувальний майданчик по вул. Велика Кільцева (навпроти будинку 58/2 на вул. Зодчих) у Святошинському районі м. Києва на 100 паркомісць, загальною площею земельної ділянки 1 250 км.в, у тому числі площа земельної ділянки, відведеної для паркування 1 150 кв.м та 115 кв.м - для безоплатного паркування, з технічним облаштуванням дорожніми знаками. Пунктом 6 (Святошинський район) таблиці вказаного рішення зазначено паркувальний майданчик по вул. Велика Кільцева (навпроти будинку 52-58/2 на вул. Зодчих) у Святошинському районі м. Києва на 50 паркомісць, загальною площею земельної ділянки 1 250 км.в, у тому числі площа земельної ділянки, відведеної для паркування 575 кв.м та 57,5 кв.м - для безоплатного паркування, з технічним облаштуванням дорожніми знаками.

26.08.2015 між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (сторона 1) та ФОП Романчуком В.В. (сторона 2) був укладений договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2015-08/11, згідно з п. 1.1 якого сторона 1 надає за плату стороні 2 право на організацію та експлуатацію 14 (чотирнадцять) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 2 (два) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський р-н, вул. Велика Кільцева (навпроти ринку «Шлях» та будинків 52-58/2 на вул. Зодчих) (фіксовані місця для паркування) в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркуванняя їхнього автотранспорту.

Додатковою угодою №7 від 27.05.2019 до вказаного договору сторони вирішили внести зміни до п. 1.1 цього договору та викласти його в наступній редакції: « 1.1 Сторона 1 надає за плату стороні 2 право на організацію та експлуатацію 45 (сорок п`яти) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 5 (п`яти) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський р-н, вул. Велика Кільцева (навпроти будинків 52-58/2 на вул. Зодчих) в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (об`єкт), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркуванняя їхнього автотранспорту.

Також 04.11.2016 між КП «Київтранспарксервіс» (сторона 1) та ФОП Романчуком В.В. (сторона 2) був укладений договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2016-11/01, згідно з п. 1.1 якого сторона 1 надає за плату стороні 2 право на організацію та експлуатацію 16 (шістнадцяти) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 2 (два) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський р-н, вул. Велика Кільцева (навпроти буд. 58/2 на вул. Зодчих) в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркуванняя їхнього автотранспорту.

Додатковою угодою №5 від 22.05.2019 до вказаного договору сторони вирішили внести зміни до п. 1.1 цього договору та викласти його в наступній редакції: « 1.1 Сторона 1 надає за плату стороні 2 право на організацію та експлуатацію 90 (дев`яносто) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 (десяти) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський р-н, вул. Велика Кільцева (навпроти буд. 58/2 на вул. Зодчих) в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (об`єкт), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркуванняя їхнього автотранспорту.

22.05.2020 посадовою особою Департаменту земельних ресурсів КМДА проведено обстеження земельної ділянки за адресою: вул. Велика Кільцева (навпроти будинку 58/2 та будинків 52-28/2 на вул. Зодчих) у Святошинському районі міста Києва та встановлено, що на території земельної ділянки орієнтовною площею 0,3 га розташовані паркувальні майданчики, які використовується ФОП Романчуком для паркування автомобілів. На земельній ділянці розташовані тимчасові споруди з розміщеними на них банерами з рекламою про продаж автомобілів, а також споруда для охорони. Земельна ділянка огороджена декоративною сіткою та металевим профілем та охороняється. В`їзд на територію паркувальних майданчиків обмежений шлагбаумом та воротами.

За поданням департаменту земельних ресурсів рішення щодо передачі зазначеної земельної ділянки у користування (власність) Київська міська рада не приймала. В міському земельному кадастрі інформація щодо державної реєстрації речових прав на вказану земельну ділянку відсутня.

Вбачаються ознаки самовільного зайняття ФОП Романчуком В.В. земельної ділянки орієнтовною площею 0,05 га, яка на схемі складається з двох частин А та Б. Частина А земельної ділянки орієнтовною площею 0,03 га розташована навпроти будинку №54 на вул. Зодчих, а інша частина Б орієнтовною площею 0,02 га, розташована на перетині вул. Велика Кільцева та вул. Тулузи, навпроти будинку №58/2 на вул. Зодчих.

За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки №20-0261-08.

Листом від 16.03.2020 №43-995вих-20 прокурор повідомив Київську міську раду про встановлення в ході досудового розслідування порушення земельного законодавства і просив повідомити про причини не вжиття Київською міською радою заходів направлених на поновлення прав територіальної громади міста Києва.

Листом №43-2058вих-20 від 17.06.2020 прокурор повідомив Київську міську раду про те, що оскільки Київською міською радою не було вжито заходів щодо відновлення порушених прав територіальної громади міста Києва, то прокурором підготовлено позовну заяву про повернення земельних ділянок.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку прокурора, підстав для зобов`язання відповідача повернути позивачу спірні земельні ділянки, привівши земельні ділянки у придатний для використання стан шляхом звільнення від паркувального майданчику та паркану.

Згідно статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, відповідно до статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Як передбачено частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

При цьому, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Листом від 16.03.2020 №43-995вих-20 прокурор повідомив Київську міську раду про встановлення в ході досудового розслідування порушення земельного законодавства і просив повідомити про причини не вжиття Київською міською радою заходів направлених на поновлення прав територіальної громади міста Києва.

У відповідь на вказаний лист, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради листом №05703-6266 від 25.03.2020 повідомив прокурору, що за наявною у Департаменті інформацією Київська міська рада не вчиняла заходів цивільно-правового характеру з питань порушених у запиті; причин не вжиття таких заходів не повідомлено.

З огляду на викладене, враховуючи, що спір, як зазначає прокурор, стосується порушення інтересів держави у сфері управління та контролю за охороною земель - самовільне зайняття земельних ділянок, та не вчинення позивачем дій щодо відновлення прав на земельну ділянку шляхом звернення до суду самостійно, про що прокурором також вказано у пред`явленому позові, суд дійшов висновку про доведення прокурором наявності підстав для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріалами справи підтверджується, що права та обов`язки між КП «Київтранспарксервіс» та відповідачем у даній справі виникли на підставі договорів про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2015-08/11 від 26.08.2015 та №ДНП-2016-11/01 від 04.11.2016.

Дослідивши зміст вказаних договорів, суд прийшов до висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами надання послуг, оскільки передбачає вчинення КП «Київтранспарксервіс», як виконавцем, певних дій (надання права на організацію та експлуатацію місць паркування транспортних засобів) за плату (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.06.2018 у справі №910/20720/16 та від 03.02.2020 у справі №910/6312/19).

При цьому, паркувальні майданчики за адресою: вул. Велика Кільцева (навпроти будинку 58/2 на вул. Зодчих) у Святошинському районі м. Києва та по вул. Велика Кільцева (навпроти будинку 52-58/2 на вул. Зодчих) у Святошинському районі м. Києва, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, були закріплений за КП «Київтранспарксервіс», у відповідності до Правил благоустрою міста Києва і останнє мало право укладати договори із відповідачем щодо експлуатації паркувальних майданчиків.

Предметом розгляду даного спору є вимоги прокурора про повернення земельних ділянок орієнтовною площею 0,05 га, які не входить до складу загальної площі паркувальних майданчиків, та, за доводами прокурора, зайнята відповідачем самовільно.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 Земельного кодексу України).

Статтею 189 Земельного кодексу України та статтею 20 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Рішенням Київської міської ради №16/890 від 25.09.2003 зі змінами затверджено Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель у місті Києві (далі - Порядок), пунктом 2 якого встановлено, що повноваження щодо здійснення самоврядного контролю за додержанням земельного законодавства, використанням та охороною земель покладено на Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), яке рішенням Київської міської ради №198/7535 від 15.03.2012 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» перейменовано у Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Пунктами 6.1 - 6.4 Порядку визначено, що Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) після виявлення порушень земельного законодавства складає акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та дає вказівку про необхідність усунення порушень земельного законодавства. Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та вказівка про необхідність усунення порушень земельного законодавства складаються у двох примірниках, один з яких видається особі, яка вчинила порушення земельного законодавства, або направляється їй поштою. В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства зазначаються, в тому числі виявлені порушення земельного законодавства; пояснення фізичної, юридичної особи з приводу виявлених порушень земельного законодавства. В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства можуть бути додатково зазначені й інші відомості, пов`язані з порушеннями земельного законодавства. Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства підписується посадовою особою Головного управління та фізичною особою, керівником або уповноваженим представником юридичної особи, щодо яких складено акт перевірки, з наданням пояснень з приводу виявлених порушень. Вказівка про необхідність усунення порушень земельного законодавства підписується посадовою особою Головного управління. Для усунення порушень земельного законодавства посадовою особою Головного управління встановлюється 10-денний термін.

Згідно з пунктами 7.3, 7.4 Порядку після проведення позапланової перевірки посадова особа Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) складає акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства в порядку, передбаченому пунктом 6 цього Порядку. У разі якщо раніше виявлені порушення земельного законодавства не усунуто в 10-денний термін, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про такі порушення повідомляє відповідні органи виконавчої влади та управління, органи місцевого самоврядування та/або їх виконавчі органи та направляє їм копії матеріалів перевірки для вжиття заходів згідно з законодавством.

Отже, у разі порушення відповідачем норм земельного законодавства орган самоврядного контролю повинен проводити перевірку, повідомляти про її проведення відповідача та складати за її результатами акт перевірки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, прокурор в обґрунтування позовних вимог посилається на акт обстеження земельної ділянки №20-0261-08 від 22.05.2020, а не на акт перевірки. При цьому, зазначений акт не містить відміток про ознайомлення з його змістом відповідача, його зауваження та доповнення до акту, як і не містить відомостей про його надсилання відповідачу для усунення в установлений строк виявлених порушень земельного законодавства.

Таким чином, вказаний акт обстеження не є належним доказом на підтвердження порушення відповідачем норм земельного законодавства, оскільки обстеження здійснювалось за відсутності осіб, відносно яких проводилося обстеження тоді як, у разі порушення відповідачем норм земельного законодавства, орган самоврядного контролю, як зазначено вище, повинен проводити перевірку, а не обстеження земельної ділянки, повідомляти про її проведення відповідача та складати за її результатами саме акт перевірки.

У той же час, акти обстеження земельних ділянок, відповідно до пункту 3.1 Порядку, складаються для розгляду Київською міською радою питань про поновлення договорів оренди земельних ділянок.

Правова позиція щодо необхідності складення актів перевірки для підтвердження порушення норм земельного законодавства, а не актів обстеження, викладена у постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №910/1292/17, яка підлягає врахуванню при вирішенні даного спору.

При цьому судом враховано, що хоча типову форму як то акту обстеження чи акту перевірки земельної ділянки Порядок здійснення самоврядного контролю за використання і охороною земель у місті Києві не передбачає, однак відмінним між ними є те, що в акті перевірки має міститися припис про необхідність усунення порушень земельного законодавства і термін для усунення виявлених порушень особою, яка їх допустила. І у разі якщо раніше виявлені порушення земельного законодавства не усунуто в 10-денний термін, Головне управління про такі порушення повідомляє відповідні органи для вжиття заходів згідно з законодавством.

Втім доказів того, що раніше виявлені порушення земельного законодавства не усунуто в 10-денний термін, як і самих доказів наявності припису про усунення виявлених порушень суду не надано.

Не містять матеріали справи і жодних доказів направлення акту обстеження земельної ділянки №20-0261-08 від 22.05.2020 відповідачу, і у самому акті у графі «копія акту відправлена поштою», що наданий суду, відсутні відповідні відмітки поштової установи.

Судом взято до уваги положення пункту 2.6. Порядку, згідно якого у разі неможливості своєчасного повідомлення юридичних чи фізичних осіб про проведення позапланової перевірки (обмежений термін на її проведення тощо) вона проводиться без попереднього повідомлення, зокрема, у разі отримання доручення від органів прокуратури. Однак, зі змісту вказаної норми вбачається, що перевірка проводиться без попереднього повідомлення юридичних чи фізичних осіб лише у разу неможливості своєчасного здійснення такого повідомлення, чого суду не доведено, і навіть у разі проведення перевірки без участі представників юридичних чи фізичних осіб, відповідні акти згідно пункту 6.1 Порядку повинні у будь-якому випадку бути відправлені стороні, яку перевіряли.

Наявний в матеріалах справи акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №20-0007-08 від 11.08.2020 також не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу на підтвердження факту неправомірного зайняття відповідачем оспорюваних земельних ділянок, оскільки вказаний акт також складений за відсутності уповноваженого представника відповідача, хоча відповідну перевірку Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проводив вже після відкриття провадження у даній справі та будучи обізнаним із позицією відповідача.

Крім того, ні акт обстеження, ні акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства не містять, а прокурор не надав суду доказів, що огорожа паркувального майданчика і споруди на його території поставлені відповідачем і є його власністю. Відповідні пояснення і документи не витребувані у КП «Київтранспарксервіс» як землекористувача і сторони договору з відповідачем, прокурор не вказував у своїй позовній заяві КП «Київтранспарксервіс» як сторону у справі або третю особу, а відповідач заперечує своє відношення до вказаного майна, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку із знесення вказаних споруд зі спірної земельної ділянки.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що прокурором та позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту самовільного зайняття відповідачем спірних земельних ділянок, а саме земельної ділянки орієнтовною площею 0,03 га, яка розташована навпроти будинку №54 по вул. Зодчих, та земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га, яка розташована на перетині вул. Велика Кільцева та вул. Тулузи, напроти будинку №58/2 на вул. Зодчих, і зведення на ній споруд відповідачем, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на прокуратуру повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Київської місцевої прокуратури №8 в інтересах держави в особі Київської міської ради відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.12.2020.

Суддя В.П. Босий