ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" грудня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1666/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Тарасенко Ю.Г.

за участю представників сторін:

від прокурора: Стоянова О.О. за посвідченням;

від позивача: Мукомел І.О. за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОРЯ» про визнання недійсним державного акту та припинення постійного користування

ВСТАНОВИВ:

Керівник Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОРЯ» в якому просить:

- визнати Державний акт на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р., виданий Бецилівською сільською радою народних депутатів Колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря» недійсним;

- припинити право постійного користування ТОВ «ЗОРЯ» земельною ділянкою площею 648,3га, вартістю 4545458,21грн., що розташована на території Роздільнянського району Одеської області та здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р.;

В обґрунтування позовних вимог Керівник Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області посилається на те, що державний акт на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р., виданий Бецилівською сільською радою народних депутатів Колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря» за відсутності рішення органу місцевого самоврядування та який не зареєстрований у Книгах видачі державних актів Бецилівської сільської ради народних депутатів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.06.2020р. відкрито провадження у справі №916/1666/20, ухвалено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.07.2020р. о 11:20.

В підготовчому засіданні від 09.07.2020р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 11.08.2020р. о 11:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.07.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 11.08.2020р., підготовче засідання 11.08.2020р. о 11:20 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 17.08.2020р. справу №916/1666/20 призначено до розгляду на 15.09.2020р. о 12:50 та повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 02.09.2020р., підготовче засідання 15.09.2020р. о 12:50 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 21.09.2020р. справу №916/1666/20 призначено до розгляду на 22.10.2020р. о 11:00 та повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні від 22.10.2020р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 03.11.2020р. о 11:50, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.10.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні від 03.11.2020р. було оголошено перерву на 17.11.2020р. о 12:50, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.11.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

В підготовчому засіданні від 17.11.2020р. було оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.11.2020р. закрито підготовче провадження у справі №916/1666/20, справу призначено до розгляду по суті на 08.12.2020р. о 11:40 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 08.12.2020р. було оголошено перерву на 21.12.2020р. о 12:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.12.2020р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 21.12.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/1666/20.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Як вказує прокурор, ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.04.2019р., на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України закрито кримінальне провадження №0000013 від 25.04.2018р. за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, якого звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (не за реабілітуючими обставинами).

Прокурор зазначає, що у неустановлений слідством час та спосіб, неустановленою особою до бланку Державного акту на право постійного користування землею серії ОД №-20-175 внесені відомості про те, що на підставі рішення Бецилівської сільської ради від 08.06.1995р. за №4-ХХІІ, для сільськогосподарського виробництва, колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря» у постійне користування надано земельну ділянку площею 648,3га. У вказаному Державному акті зазначено, що він зареєстрований у книзі Державних актів на право постійного користування землею за №90 від 10.10.1995р. Проте, 08.06.1995р. в ході засідання 4 сесії XXII скликання Бецилівської сільської ради питання щодо надання КСП «Зоря» у постійне користування земельної ділянки площею 648,3га не розглядалось, рішення про надання зазначеної земельної ділянки вказаному підприємству не приймалось та вищевказаний Державний акт не зареєстрований у Книгах видачі державних актів Бецилівської сільської ради народних депутатів, що підтверджується відповідним протоколом сесії. Однак, ОСОБА_1 , будучи головою Бецилівської сільської ради, достовірно знаючи про те, що 08.06.1995р. в ході засідання 4 сесії XXII скликання Бециліської сільської ради рішення про передачу КСП «Зоря» у постійне користування земельної ділянки площею 648,3га не приймалось, оскільки особисто проводив вказану сесію, в червні 1995 року, діючи умисно, з метою надання вигляду правомірного користування КСП «Зоря» земельною ділянкою площею 648,3га, у бланку Державного акту на право постійного користування землею серії ОД №-20-175 в якій були внесені недостовірні відомості про те, що на підставі рішення Бецилівської сільської ради від 08.06.1995р. за №4-ХХІІ, для сільськогосподарського виробництва, КСП «Зоря» у постійне користування надано земельну ділянку площею 648,3га, в рядку голова Бецилівської сільської ради напроти свого прізвища поставив свій підпис та поставив відтиск гербової печатки Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Таким чином, внаслідок дослідження в межах кримінального провадження №0000013 обставин видання Державного акту серії ОД №20-175 встановлено, що голова Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Медвідь М.М. фактично видав неправдивий офіційний документ, а саме Державний акт на право постійного користування землею серії ОД №20-175.

Як стверджує прокурор, відповідно до ч. 1 ст. 44 Кримінального кодексу України, закриття кримінальної справи зі звільненням особи від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, за наявності визначених законом правових підстав. Однією з таких підстав є положення про можливість звільнення винної особи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Саме такі правові підстави закриття кримінального провадження №511/108/19 по звинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України з винесенням ухвали від 05.04.2019р. При цьому, відповідно до постанови Верховного Суду від 20.02.2018р. у справі №6/17-4949-2011, у випадках, коли відносно особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, провадження у кримінальній справі в силу закону не може бути закінчене постановленням вироку (за спливом строків давності, внаслідок акта амністії, помилування, недосягнення віку кримінальної відповідальності, у зв`язку зі смертю), на підтвердження наявності вказаних обставин суд може врахувати ухвалу суду про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, зокрема, за спливом строків давності притягнення її до відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, за умов набрання такою ухвалю законної сили. Таким чином, ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.04.2019р. встановлено обставини, що є преюдиціальними для вирішення питання щодо законності набуття у постійне користування земельної ділянки ТОВ «Зоря».

Як вказує прокурор, відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на момент видачі Державного акта на право постійного користування КСП «Зоря», - сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів. Підприємство, установа, організація та громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою) до місцевої Ради народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки. Відповідна місцева Рада народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель.

Однак, як зазначає прокурор, проект відведення земельної ділянки також не розроблявся.

Прокурор вказує, що ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на момент видачі Державного акта на право постійного користування КСП «Зоря» передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно п. 2.5. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993р. за №28, яка діяла на момент видачі Державного акта на право постійного користування КСП «Зоря», - державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею складаються у двох примірниках, підписуються головою відповідної місцевої Ради депутатів і скріплюються гербовою печаткою. Пунктом 3.1. Інструкції встановлено, що державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування.

З огляду на викладене, згідно з приписами ст. ст. 19, 22, 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 в редакції, що була чинною на момент оформлення спірного державного акту, чинність Державного акту на право постійного користування землею серії ОД №-20-175 поставлено у пряму залежність від фактичного існування рішення органу місцевого самоврядування, яким цей акт обґрунтований. Відповідно, відсутність такого рішення позбавляє обґрунтованості та підставності похідного від нього документа - Державного акту на право постійного користування землею, у зв`язку з чим Державний акт на право постійного користування землею серії ОД №-20-175 від 10.10.1995р., який не зареєстрований у Книгах видачі державних актів Бецилівської сільської ради народних депутатів, підлягає визнанню недійсним, а право постійного користування припинено.

Прокурор зазначає, що відповідно до Статуту ТОВ «Зоря» (в новій редакції) 2013 року, ТОВ «Зоря» утворилося внаслідок реорганізації КСП «Зоря» шляхом об`єднання майна (вкладів) та підприємницької діяльності фізичних осіб з метою одержання прибутку. Згідно даних відділу статистики в Роздільнянському районі від 15.07.2016р. у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України по м. Одесі та Одеській області відсутнє КСП «Зоря» у зв`язку з перереєстрацією 11.04.2000р. в ТОВ «Зоря» , яке є діючим по теперішній час.

Прокурор стверджує, що у зв`язку з наявністю на даний час чинного Державного акту на право постійного користування, згідно рішення Роздільнянського районного суду від 12.04.2017р. у справі №511/2114/16-ц громадянам України відмовлено у доступі до земельних ділянок сільськогосподарського призначення. При цьому законодавством не передбачено іншого порядку скасування Державного акту окрім як судового. Для правомірного розпорядження земельною ділянкою, що належать сільській громаді необхідне було волевиявлення самої Бецилівської сільської ради, а оскільки такого волевиявлення органу, що у відносинах із іншими суб`єктами права представляє права та охоронювані законом інтереси сільської громади, не було, то подальше використання земельної ділянки відповідачем є тривалим порушенням майнових прав позивача та земельного законодавства, що прямо суперечить приписам ст. 14 Конституції України. Таким чином, визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р. є способом захисту права державної власності на землю, що надасть можливість ефективно використовувати земельні ділянки з метою наповнення місцевих бюджетів.

Вимога про припинення права користування земельною ділянкою є похідною вимогою від вимоги визнання акта недійсним. Згідно інформації ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 22.01.2019р. за №10-15-0.10-525/2-19, відомості про вищевказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення у Державному земельному кадастрі відсутні. Відповідно до Довідника показників нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь в Україні станом на 01.01.2020р., нормативна грошова оцінка одиниці пасовищ по Одеській області за 1 га становить 7011,35грн. Таким чином, загальна вартість спірної земельної ділянки становить 4545458,21грн.

Прокурор зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листом від 27.05.2020 № 16.53-52-3077вих-20 проінформовано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області та зазначено, що позовна заява буде скерована до суду для розгляду по суті.

Враховуючи викладене, прокурор просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме визнати Державний акт на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р., виданого Бецилівською сільською радою народних депутатів колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря» недійсним та припинити право постійного користування ТОВ «Зоря» () земельною ділянкою площею 648,3 га, вартістю 4 545 458,21 грн., що розташована на території Роздільнянського району Одеської області та здійснюється на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р.

Відповідач надав до суду письмові пояснення в яких зазначає, що позовна заява про визнання державного акту на право постійного користування землею недійсним та припинення права постійного користування була подана до Господарського суду Одеської області керівником Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. В обґрунтування наявності у прокурора повноважень на здійснення представництва інтересів держави в особі Управління Держгеокадастру по тексту позовної заяви зазначено про те, що вказана позовна заява вжита, як захід прокурорського реагування та направлена, насамперед, на захист права державної власності на землю та економічних інтересів держави (наповнення місцевого бюджету). Головне управління Держгеокадастру в Одеській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Головне управління Держгеокадастру в Одеській області будучи територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру є самостійною юридичною особою та має процесуальну правоздатність та процесуальну дієздатність.

Відповідач наполягає на тому, що прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України). Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 05.12.2018р. у справі №923/129/17. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави

Відповідач вказує, що як на підставу наявності у керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області повноважень на здійснення представництва інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області прокурор посилається на листи Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області від 07.05.2019р.за № (16-97) 2526-19вих та від 06.06.2019р. №(916-97) 3152-19вих та листи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 18.07.2019р. вих№10-15-0.6-6263/2-19, від 02.03.2020р. вих№10-15-0.8-2443/3-20 та від 06.03.2020р. вих№10-15-0.6-2686/2-20. Так, на думку прокурора дане листування підтверджує факт нездійснення Управлінням Держгеокадастру захисту державних інтересів, натомість з даними висновками ТОВ "Зоря" не може погодитись, оскільки вважає дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області правомірними та законними з урахуванням того, що у листах від 18.07.2019р. вих№10-15-0.6-6263/2-19, від 02.03.2020р. вих№10-15-0.8-2443/3-20 та від 06.03.2020р. вих№10-15-0.6-2686/2-20 Управління Держгеокадастру неодноразово наголошує на відсутність підстав для звернення до ТОВ "Зоря" з позовною заявою про визнання державного акту на право постійного користування землею недійсним та припинення права постійного користування.

Відповідач наполягає на тому, що ТОВ "Зоря" набуло у власність земельну ділянку, якою правомірно користувалося за цільовим призначенням з 1995 року, у межах норм, передбачених законом, на підставі рішення сільської ради. Намагання виправити допущену в минулому органом влади помилку не може мати наслідком непропорційне втручання у нове право користування ТОВ "Зоря" та перекладати на нього усі негативні наслідки такої "помилки", оскільки задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на ТОВ "Зоря", яке володіє земельною ділянкою протягом 25-ти років.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це у позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

При цьому, інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Конституційний Суд України вирішив, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Водночас, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

Обґрунтовуючи своє звернення до суду із вказаним позовом, прокурор зазначає, що п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015р. №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п. 3 вказаного Положення, основними завданнями Держгеокадастру є, зокрема, реалізація державної політики у сфері державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів.

Згідно п. 31 ч. 4 Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Отже, державним органом, що здійснює функцію контролю за розпорядження землями державної власності законодавства, у тому числі за дотриманням органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Аналізом судової практики встановлено, що судами використовується наступне тлумачення підстав для представництва прокурором інтересів держави:

«Нездійснення захисту» - має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» - має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

З урахуванням викладено, прокурор при зверненні до суду повинен, на ряду з іншими обставинами, обґрунтувати в чому саме полягає «Нездійснення захисту» або «Здійснення захисту неналежним чином», як підставу для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства у конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Так, Роздільнянською місцевою прокуратурою листами від 07.05.2019 за №(16-97) 2526-19вих, 06.06.2019 №916-97)3152-19вих повідомлено ГУ Держгеокадастру в Одеській області про факти порушення законодавства при видачі КСП «Зоря» Державного акту на право постійного користування землею. Водночас, вказаним органом дотепер жодних заходів, спрямованих на усунення порушень вимог законодавства не вжито, Державний акт на право постійного користування землею не визнано недійсним. Таким чином, усвідомлена пасивна поведінка Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, якому відомо: 1) про законодавчо визначений порядок надання земельних ділянок у користування, 2) про факт видачі Державного акту на право постійного користування землею серії ОД №20-175 без достатніх правових підстав з огляду на відсутність як юридичного факту рішення Бецилівської сільської ради від 08.06.1995 за № 4-ХХІІ, 3) що використання земельних ділянок без належних правових підстав порушує права держави в особі позивача, як розпорядника земель державної власності та інтереси держави у сфері забезпечення раціонального використання та охорони земель, 4) що ГУ Держгеокадастру в Одеській області відповідно до положень Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.ст. 15-17, 319, 386 ЦК України має всі повноваження для захисту своїх прав та законних інтересів, але не вживає жодних заходів для цього, розцінена прокурором як «Нездійснення захисту».

Слід також зазначити, що сам факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави у цій сфері та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідач посилається на те, що прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України). Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 05.12.2018р. у справі №923/129/17. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави

Однак в даному випадку такі посилання є не обґрунтованими, оскільки після звернення прокурора до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області прокурор з листами від 07.05.2019р.за № (16-97) 2526-19вих та від 06.06.2019р. №(916-97) 3152-19вих з 2019 року Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, як орган, уповноваженний реалізовувати державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів не вжив заходів щодо звернення до суду з позовом.

Суд, розглянувши матеріали справи, враховуючи бездіяльність органу, у даному випадку Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, уповноваженого на здійснення відповідних функцій щодо земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, дійшов висновку про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави та зверенння до суду з даним позовом.

Статтями 14 Конституції України та 373 Цивільного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є поряд з іншим земля й природні ресурси, що є у власності територіальних громад.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на момент видачі Державного акта на право постійного користування КСП «Зоря», - сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Підприємство, установа, організація та громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою) до місцевої Ради народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки.

Відповідна місцева Рада народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель.

Однак, проект відведення земельної ділянки також не розроблявся.

Статтею 23 того ж Кодексу передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно п. 2.5. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 за № 28, яка діяла на момент видачі Державного акта на право постійного користування КСП «Зоря», - державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею складаються у двох примірниках, підписуються головою відповідної місцевої Ради депутатів і скріплюються гербовою печаткою.

Пунктом 3.1. тієї ж Інструкції установлено, що державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.04.2019р. по справі №511/395/19 встановлено що до бланку Державного акту на право постійного користування землею серії ОД №-20-175 внесені відомості про те, що на підставі рішення Бецилівської сільської ради від 08.06.1995р. за №4-ХХІІ, для сільськогосподарського виробництва, колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря» у постійне користування надано земельну ділянку площею 648,3га. У вказаному Державному акті зазначено, що він зареєстрований у книзі Державних актів на право постійного користування землею за №90 від 10.10.1995р.

Проте, 08.06.1995р. в ході засідання 4 сесії XXII скликання Бецилівської сільської ради питання щодо надання КСП «Зоря» у постійне користування земельної ділянки площею 648,3га не розглядалось, рішення про надання зазначеної земельної ділянки вказаному підприємству не приймалось та вищевказаний Державний акт не зареєстрований у Книгах видачі державних актів Бецилівської сільської ради народних депутатів, що підтверджується відповідним протоколом сесії.

Таким чином, внаслідок дослідження в межах кримінального провадження №0000013 обставин видання Державного акту серії ОД №20-175 встановлено, що голова Бецилівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області Медвідь М.М. фактично видав неправдивий офіційний документ, а саме Державний акт на право постійного користування землею серії ОД №20-175.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.04.2019р. у справі №511/395/19, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України закрито кримінальне провадження №0000013 від 25.04.2018р. за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, якого звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (не за реабілітуючими обставинами).

Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.04.2019р. у справі №511/395/19 встановлено обставини, що є преюдиціальними для вирішення питання щодо законності набуття у постійне користування земельної ділянки ТОВ «Зоря».

Станом на день розгляду справи №916/1666/20, ухвала Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.04.2019р. у справі №511/395/19 не оскаржувалася та є чинною.

Враховуючи викладене, позовні вимоги прокурора в частині визнання Державного акту на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р., виданий Бецилівською сільською радою народних депутатів Колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря» недійсним, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог прокурора про припинення права постійного користування ТОВ «ЗОРЯ» земельною ділянкою площею 648,3га, вартістю 4545458,21грн., що розташована на території Роздільнянського району Одеської області та здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р. слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на момент видачі Державного акта на право постійного користування КСП «Зоря» передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Враховуючи, що судом було визнано недійсним Державний акт на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р., виданий Бецилівською сільською радою народних депутатів Колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря», а позовна вимога про припинення права постійного користування ТОВ «ЗОРЯ» земельною ділянкою площею 648,3га, вартістю 4545458,21грн., що розташована на території Роздільнянського району Одеської області та здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р., який судом визнано недійсним, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог прокурора про припинення права постійного користування ТОВ «ЗОРЯ» земельною ділянкою площею 648,3га, вартістю 4545458,21грн., що розташована на території Роздільнянського району Одеської області та здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України»).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОРЯ» про визнання Державного акту на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р., виданий Бецилівською сільською радою народних депутатів Колективному сільськогосподарському підприємству «Зоря» недійсним та припинення права постійного користування ТОВ «ЗОРЯ» земельною ділянкою площею 648,3га, вартістю 4545458,21грн., що розташована на території Роздільнянського району Одеської області та здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р., обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 70283,87грн. покласти на відповідача згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ЗОРЯ про визнання недійсним державного акту та припинення постійного користування задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати державний акт на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р., виданий Бецилівською сільською радою народних депутатів Колективному сільськогосподарському підприємству Зоря недійсним.

3. Припинити право постійного користування Товариством з обмеженою відповідальністю ЗОРЯ (67413, Одеська область, Роздільнянський район, с. Новоселівка, ) земельною ділянкою площею 648,3га, вартістю 4545458,21грн., що розташована на території Роздільнянського району Одеської області, що здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД-20-175 від 10.10.1995р.;

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЗОРЯ (67413, Одеська область, Роздільнянський район, с. Новоселівка, ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) 70283,87грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення буде складено 28 грудня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова