Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/993/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Ільчик О.В., представник за довіреністю №220/761/Д від 24.12.2019,

(приймає участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, які забезпечуються

Господарським судом Вінницької області)

від відповідача: Курочка М.І., представник за довіреністю від 21.10.2020 (витяг з ЄДР),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Міністерства оборони України (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" (м.Житомир)

про стягнення 304290,05грн.

Міністерство оборони України звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" про стягнення 304290,05грн з яких: 874,50грн пені та 303415,55грн штрафу, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №286/3/19/175 від 30.05.2019 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 21.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.09.2020 відкладено підготовче засідання на 16.10.2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.10.2020 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 04.11.2020.

В підготовчому засіданні 04.11.20 оголошено перерву до 11.11.2020.

Справа №906/993/20 в судове засідання 11.11.20 не вносилась, у зв`язку з перебуванням судді Кравець С.Г. у відпустці.

Ухвалою суду від 19.11.2020 підготовче засідання призначено на 04.12.2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/993/20 до судового розгляду по суті на 23.12.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 23.12.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав наведених в позовній заяві, відповіді №1033 від 14.09.2020 на відзив, додаткових поясненнях №1229 від 29.10.2020, додаткових поясненнях щодо зменшення розміру штрафних санкцій №1290 від 09.11.2020 (т.1, а.с.1-4, 91-94, 131-133, 229-231). Заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, посилаючись зокрема на те, що розмір штрафних санкцій, що підлягає стягненню зі сторони, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, яке фінансується за рахунок Державного бюджету України, є імперативними, оскільки ці кошти підлягають перерахуванню до доходної частини Державного бюджету України. Вказав, що при здійсненні розрахунку сум штрафних санкцій позивачем застосовувались виключно розміри, які передбачені чинним законодавством та умовами договору. Зазначив, що погіршення фінансового становища відповідача не обов`язково свідчить про неможливість сплатити встановлені штрафні санкції.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.12.2020 визнав позов в частині вимог про стягнення пені в розмірі 874,50грн та підтвердив той факт, що дійсно мала місце поставка позивачем відповідачу товару (50 пар) за договором з порушенням строку на 23 доби. Водночас, представник відповідача заперечив щодо нарахування суми штрафу в заявленому позивачем розмірі. Зазначив, що неможливість поставки такої незначної кількості товару (у порівнянні з загальним обсягом постачання) була викликана об`єктивними обставинами щодо необхідності додаткового відбору зразків матеріалів (за умовами п.2.3 договору) згідно з актами відбору зразків матеріалів і комплектуючих, наступним проведення лабораторних випробувань та отримання результатів в акредитованих позивачем випробувальних лабораторіях. Проте, позивач не погодився з такою пропозицією щодо продовження терміну поставки зазначеного залишку партії товару. Наведеним відповідач стверджує, що доклав зі свого боку усіх зусиль для належного виконання зобов`язань за договором та врахував інтереси позивача. На підставі викладеного, керуючись ст.169, 170 ГПК України, ст.233 ГК України, заявив клопотання про зменшення розміру штрафу до 3000,00грн. Посилається на те, що розмір штрафу у сумі 3000,00грн буде складати 8% від суми простроченої поставки в 50 пар товару, що буде співрозмірним до терміну прострочення та відповідати дійсному стану речей і дій, які вчинив відповідач. Водночас, клопотання про зменшення штрафу відповідач також обґрунтовує складним фінансовим станом у зв`язку з різними об`єктивними обставинами, у тому числі через світову пандемію, яка призвела до погіршення фінансового стану багатьох господарюючих суб`єктів, в тому числі відповідача який має негативний фінансовий результат згідно звітів у розмірі -93,6тис.грн. Також вказує, що позивачем не подано суду доказів, які підтверджують розмір збитків завданих Міністерству оборони України неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань, зокрема, наявність обставин, що мають істотне значення, що підтверджують навмисний характер невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем, а також не подано доказів понесення позивачем негативних наслідків.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2019 між Міністерства оборони України (замовник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" (постачальник/відповідач) укладено договір №286/3/19/175 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір; а.с.10-18). Вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.1.1. договору, постачальник зобов`язується у 2019 році поставити замовнику взуття різне, крім спортивного та захисного (18810000-0) (Напівчеревики хромові) (Лот 3. Черевики (18815100-6) (Напівчеревики хромові) (далі-товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки, терміни, вказані у цьому договорі.

Відповідно до пункту 1.2 договору, номенклатура товару передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються специфікацією:

Черевики (18815100-6) напівчеревики хромові технічний опис (інв.№117) та відповідність зразку-еталону: 90 календарних днів з дати укладання договору (в термін до 27.08.2019 (включно), загальна кількість яку необхідно поставити 1500 пар в загальній сумі 950558,99грн; 120 календарних днів з дати укладання договору (в термін до 26.09.2020 (включно), загальна кількість яку необхідно поставити 4200 пар в загальній сумі 2661565,18грн.

За умовами пункту 3.1 договору, ціна цього договору становить: 4334549 (чотири мільйони триста тридцять чотири тисячі п`ятсот сорок дев`ять) грн. 00 коп., у тому числі ПДВ 722 424 (сімсот двадцять дві тисячі чотириста двадцять чотири) грн. 83 коп. (за загальним фондом).

Згідно з п.5.1 договору, товар постачається на умовах DDP - склад змовника відповідно до міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Строк поставки товару буде визначений в специфікаціях договору (п.1.2).

Пунктом 5.3. договору сторони передбачили, що датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару.

Договір набирає чинності з дати його укладання сторонами і діє до 31.12.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії договору, звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння (пункт 10.1 договору).

30.05.2019 до договору №286/3/19/175 від 30.05.2019 сторонами було укладено додаткову угоду №1, згідно пункту 2 якої, пункт 3.1 розділу 3 "ціна договору" викладено в наступній редакції: "3.1 ціна цього договору становить 4334508 (чотири мільйони триста тридцять чотири тисячі п`ятсот вісім ) грн. 00 коп., у тому числі ПДВ 722 418 (сімсот двадцять дві тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 00 коп. (за загальним фондом)" (т.1, а.с.8-9).

16.12.2019 до договору №286/3/19/175 від 30.05.2019 сторонами було укладено додаткову угоду №2, за умовами якої, перший пункт 10.1 розділу 10 викладено в наступній редакції: "договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 березня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення" (т.1, а.с.7).

Договір та додаткові угоди підписані представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств.

У даній справі позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 874,50грн пені та 303415,55грн штрафу у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором №286/3/19/175 від 30.05.2019. Так, позивач посилається на те, що за умовами договору, відповідач зобов`язаний був поставити позивачу 1500 пар товару в строк до 27.08.2019, однак у зазначений строк відповідач недопоставив позивачу товар в кількості 50 пар, у зв`язку з чим відповідач нарахував штрафні санкції.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що на виконання умов договору №286/3/19/175 від 30.05.2019, відповідачем поставлявся товар наступним чином:

- 08.08.2019 було поставлено товар (1450 пар взуття) на загальну суму 1102638,00грн, а замовником такий товар прийнято в повному обсязі без зауважень, що підтверджується: видатковою накладною №237 від 08.08.2019 на суму 1102638,00грн, актом №345 приймального контролю товару за якістю від 08.08.2019, оголошенням №2 від 01.08.2019, повідомленням №2 від 09.08.2019, повідомленням-підтвердженням №458 від 09.08.209, а також рахунком на оплату №212 від 08.08.2019 (т.1, а.с.34-40);

- 20.09.2019 було поставлено товар (1700 пар взуття) на загальну суму 1292748,00грн, а замовником такий товар прийнято в повному обсязі без зауважень, що підтверджується: видатковою накладною №285 від 20.09.2019 на суму 1292748,00грн, актом №1 приймального контролю товару за якістю від 18.09.2019, оголошенням №1 від 18.09.2019, повідомленням №1 від 20.09.2019, повідомленням-підтвердженням №529 від 20.09.2019, а також рахунком-фактурою №260 від 20.09.2019 (т.1,а.с.23-28);

- 24.09.2019 було поставлено товар (2550 пар взуття) на загальну суму 1939122,00грн, а замовником такий товар прийнято в повному обсязі без зауважень, що підтверджується: видатковою накладною №284 від 24.09.2019 на суму 1939122,00грн, оголошенням №3 від 18.09.2019, повідомленням від 24.09.2019, повідомленням-підтвердженням №550 від 24.09.2019, а також рахунком-фактурою №259 від 24.09.2019 (т.1, а.с.29-33).

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що у даному випадку, за умовами специфікації, п.1.2 договору, сторони погодили строки поставки товару:

- 1500 пар в термін до 27.08.2019 (включно);

- 4200 пар в термін до 26.09.2019 (включно).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач поставив позивачу товар в кількості 1450 пар на суму 1102638,00грн 08.08.2019, тобто в строк. Решту від цієї партії товару в кількості 50 пар на суму 38022,00грн відповідач поставив разом з іншою партією, а саме 20.09.2019, тобто з прострочкою 23 дні у період з 28.08.2019 по 19.09.2019, що не заперечується сторонами.

Позивач направляв на адресу відповідача претензію №286/8/8116 від 24.12.2019 з вимогою сплатити суму штрафних санкцій у розмірі 304290,07грн (т.1, а.с.21-22).

Відповідач у листі відповіді на претензію №24-01/20/1 від 24.01.2020 зазначив, що претензія в сумі 304290,07грн штрафу з постачальником заперечується повністю, вважає, що правові підстави для її задоволення відсутні (т.1, а.с.41-43).

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені та штрафу, господарський суд враховує таке.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, виходячи з положень зазначеної норми матеріального права, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, передбачених абзацом 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення, пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконаних робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір пені за кожний день прострочення виконання такого зобов`язання та за прострочення його виконання понад тридцять днів додатково вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу з вказаної вартості.

Замовником за договором №286/3/19/175 від 30.05.2019 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) є Міністерство оборони України, поставка товарів здійснювалася за кошти Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Умовами пункту 7.3.4 договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, за прострочення виконання зобов`язання нараховано пеню в сумі 874,50грн за період з 28.08.2019 по 19.09.2019 (включно) на суму 38022,00грн та штраф у сумі 303415,55грн (4334508,00грнх7%), (розрахунок т.1, а.с.3).

Перевіривши проведені позивачем нарахування, судом встановлено, що пеню за визначений позивачем період: 28.08.2019 по 19.09.2019 на суму 38022,00грн та штраф у сумі 303415,55грн (4334508,00грн х 7%) розраховано позивачем відповідно до умовам п.7.3.4 договору. При цьому, судом враховується, що у даному випадку, погодження сторонами у договорі розміру штрафних санкції (пеня в розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів - штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору) не суперечить ч.2 ст.231 ГК України, яка визначає розміри штрафних санкцій у разі, якщо інший їх розмір не передбачений договором.

Відповідач визнав позов в частині вимог про нарахування пені в розмірі 874,50грн.

Зважаючи на обґрунтованість нарахування позивачем пені в сумі 874,50грн за прострочення поставки товару у період з 28.08.2019 по 19.09.2019 на суму 38022,00грн, вимоги позивача про її стягнення з відповідача підлягають задоволенню.

Водночас, представник відповідача заперечив проти стягнення штрафу в сумі 303415,55грн, який нараховано на загальну суму договору, а не на вартість товару з якої допущено прострочення, що є неспівмірним і не може вважатись обґрунтованим. Відповідачем заявлено клопотання №05-11/20 від 05.11.2020 про зменшення розміру штрафних санкцій. Обґрунтовуючи дане клопотання представник відповідача зазначив, що затримка виготовлення продукції відбулась у зв`язку з лабораторними випробуваннями додатково відібраних зразків матеріалів, про що постачальник завчасно письмово повідомляв замовника листом №20-08/19/1 від 20.08.2019, проте Департаментом державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України було надано відповідь у якій відмовлено у продовженні строку виконання зобов`язання, у зв`язку з чим і виникло прострочення поставки частини партії товару перед позивачем. Вказує, що вартість несвоєчасно поставленого товару в кількості 50 пар складає 38022,50грн (0,73% від загальної суми договору, що складає 5192722,80грн з урахуванням продовження терміну дії договору до 31.03.2020). Відповідач просить зменшити розмір штрафу до 3000,00грн, зазначаючи, що така штрафна санкція буде дорівнювати 8% від суми простроченої вартості поставки 50 пар товару, що буде співрозмірним до терміну прострочення поставки товару відповідачем.

Представник позивача, заперечуючи проти доводів представника відповідача зазначив, що оскільки відповідач прострочив поставку товару більш ніж на 10 днів, то штраф, за умовами п.7.3.4 договору нараховується на вартість договору, яка у даному випадку становить 4334508,00грн. Заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, посилались на те, що розміри штрафних санкцій, що підлягають стягненню зі сторони, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, яке фінансується за рахунок Державного бюджету України є імперативними, оскільки ці кошти підлягають перерахуванню до доходної частини Державного бюджету України. Вказав, що при здійсненні розрахунку сум штрафних санкцій позивачем застосовувались виключно розміри, які передбачені чинним законодавством та умовами договору. Зазначив, що погіршення фінансового становища відповідача не обов`язково свідчить про неможливість сплатити встановлені штрафні санкції.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру штрафу перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведеного вище слідує, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

При цьому, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач до закінчення строку поставки партії товару, листом №20-08/19/1 від 20.08.2019 повідомляв та просив Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України про продовження строку поставки залишку партії товару у кількості 50 пар у зв`язку з необхідністю проведенням лабораторних випробувань та отримання їх результатів (т.1, а.с.45). Водночас, позивач не погодився з такою пропозицією щодо продовження терміну поставки зазначеного залишку партії товару.

Тобто, передбачаючи можливість затримки виготовлення товару у зв`язку з необхідністю лабораторних досліджень іншими суб`єктами, відповідач завбачливо просив відтермінувати поставку партії товару (50 пар). Отже, така поведінка відповідача у сукупності з причинами несвоєчасного виконання зобов`язань (необхідність проведення лабораторних досліджень іншими суб`єктами), незначним терміном прострочення у виконанні зобов`язання (23 дні) та неумисне порушення відповідачем умови договору дає суду підстави для висновку про винятковість у даному випадку обставини в розумінні ст.223 ГК України та можливість зменшення суми штрафу. Також судом враховується фінансовий стан відповідача (звіт про фінансові результати) за 1 півріччя 2019 року на 01.07.2019, звіт про фінансові результати (фінансова звітність малого підприємства) за 1 півріччя 2020 (т.1, а.с.199-200, 207-208) та те, що відповідач є національним виробником взуття, постачальником, який виконує значний обсяг замовлень для державних потреб та протягом тривалого часу співпрацює не лише з Міністерством оборони України, а також іншими спеціалізованими правоохоронними органами та воєнізованими відомствами України.

Проаналізувавши подані відповідачем докази в обґрунтування заявленого клопотання про зменшення штрафу, суд виходить з того, що стягнення з відповідача штрафу у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання та значно перевищує розмір збитків.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на всі фактичні обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру штрафу, оскільки присудження до стягнення штрафу в сумі 3000,00грн, з урахуванням обставин справи та стягнення з відповідача суми пені за несвоєчасну поставку товару, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання штрафу як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

За таких обставин, беручи до уваги, що прострочення відповідача не стало причиною будь-яких негативних наслідків ані для позивача, ані для третіх осіб, та не створило ніякої небезпеки, суд задовольняє клопотання відповідача про зменшення штрафу, що нарахований Міністерством оборони України за порушення умов договору №286/3/19/175 від 30.05.2019, до суми 3000,00грн.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 874,50грн та штраф у розмірі 3000,00грн.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 874,50грн пені та 3000,00грн штрафу є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір штрафу до 3000,00грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська промислова компанія "Крок" (10006, Житомирська область, м.Житомир, вул. Героїв Пожежних, буд. 122; ідентифікаційний код 33309435) на користь Міністерства оборони України (03168, м.Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код 00034022):

- 874,50грн пені,

- 3000,00грн штрафу,

- 4564,35грн витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 30.12.20

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - в справу,

2,3 - сторонам (рек. з повід.),

- на електронну адресу позивача:

- на електронну адресу відповідача: