ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2020 р. Справа№ 910/3317/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Владимиренко С.В.

Пономаренка Є.Ю.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Львівського міського центру зайнятості

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.09.2020

у справі № 910/3317/20 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Львівського міського центру зайнятості

до Державної екологічної інспекції України

про стягнення 56 150,27 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Львівський міський центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної екологічної інспекції України (далі - відповідач) про стягнення 56 150,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку із поновленням на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду, відповідач зобов`язаний повернути позивачу 56 150,27 грн, виплачених в якості допомоги по безробіттю на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/3317/20 відмовлено повністю в задоволенні позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Львівський міський центр зайнятості звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/3317/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Владимиренко С.В., Майданевича А.Г.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Владимиренко С.В., Пономаренка Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівського міського центру зайнятості на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі №910/3317/20, роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості Державна екологічна інспекція України просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Наказом Державної екологічної інспекції України від 04.04.2019 ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області у зв`язку з отриманням ним двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

На підставі заяви ОСОБА_1 від 10.04.2019 про надання (поновлення) статусу безробітного наказом позивача від 16.04.2019 № НТ190416 ОСОБА_1 надано статус безробітного з 10.04.2019.

Відповідно до наказу позивача від 17.04.2019 № НТ190417, на підставі заяви ОСОБА_1 від 10.04.2019 про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю останньому, призначено допомогу по безробіттю з 17.04.2019 по 10.04.2020 та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 17.04.2019.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 у справі № 1.380.2019.002035, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі №1.380.219.002035, визнано протиправним та скасовано наказ відповідача від 04.04.2019 № 96-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області з 05.04.2019.

Наказом Державної екологічної інспекції України від 02.12.2019 № 396-о, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 у справі № 1.380.2019.002035 ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області з 05.04.2019.

Наказом від 05.12.2019 № НТ191205 позивачем прийнято рішення про припинення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 та про припинення реєстрації безробітного з 02.12.2019, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку матеріальної допомоги по безробіттю, отриманої ОСОБА_1 за період з 17.04.2019 по 19.11.2019 поверненню підлягає 56 150,27 грн.

Позивач звернувся до відповідача з повідомленням від 17.12.2019 №10/4161 щодо необхідності повернення коштів у сумі 56 150,27 грн.

Відповідач листом від 03.02.2020 № 765/6./6-20 відмовив позивачу у поверненні коштів у зв`язку із тим, що роботодавцем ОСОБА_1 є не він, а Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області.

З урахуванням наведених обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон).

Відповідно до положень абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону видами забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 31 Закону передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 34 Закону Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Фонд) має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Із роботодавця утримується сума виплаченого безробітному забезпечення у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (абз. 2 ч. 4 ст. 35 Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону терміни "застрахована особа", "страхувальники" та "роботодавці" вживаються у цьому Законі у значенні, наведеному у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» терміни «роботодавці», «працівники», «особи, які забезпечують себе роботою самостійно», «сторони соціального діалогу», «молодь» та «неформальне професійне навчання працівників» вживаються у значенні, наведеному в законах України «Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «Про соціальний діалог в Україні», «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» та «Про професійний розвиток працівників».

Так, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності» роботодавець - юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

За змістом абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» роботодавцями є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про професійний розвиток працівників» роботодавець - власник підприємства, установи, організації незалежно від форми власності та виду діяльності або уповноважений ним орган чи фізична особа, яка відповідно до законодавства використовує найману працю.

Крім того, підпунктом 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.

Із наведених визначень терміну «роботодавець» у вказаних законах України вбачається, що роботодавцем слід вважати юридичну особу або фізичну особу-підприємця, що використовує найману працю фізичної особи на підставі укладеного трудового договору, та сплачує такій фізичній особі заробітну плату, а також здійснює нарахування, утримання та сплату податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахування на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на Закон України «Про державну службу», оскільки даний закон не використовує поняття «роботодавець», а наведене у ньому визначення терміну «суб`єкт призначення», не є тотожним змісту терміну «роботодавець» у розумінні законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Матеріалами справи підтверджується, що роботодавцем ОСОБА_1 є Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області, тому, з урахуванням визначень терміну «роботодавець», які вживаються у значенні, наведеному у вказаних вище законах України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме на Державну екологічну інспекцію в Івано-Франківській області, а не на відповідача у даній справі, покладено обов`язок відшкодувати суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/3317/20 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/3317/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на Львівський міський центр зайнятості.

4. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.В. Владимиренко

Є.Ю. Пономаренко