СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р. Справа № 917/665/20

Східний апеляційний господарський суд у складі головуючого судді Мартюхіної Н.О., суддів Гези Т.Д., Лакізи В.В.

при секретарі судового засідання: Семенові О.Є.

За участю представників сторін:

від прокурора Трофіменко О.О., наказ №3161к від 16.11.2020,

від позивача-1: не з`явився

від позивача-2: Лебединський Г.І., ордер КВ №482077 від 16.12.2020, Бобонич Є.Ф., ордер КВ №219745 від 15.12.2020, Позняк С.М., довіреність №10 від 19.05.2020,

від відповідачів: не з`явились

від третіх осіб: не з`явились

Розглянувши апеляційні скарги Першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, м. Полтава (вх. 2738 П/2) та Українського інституту експертизи сортів рослин, м.Київ (вх. 2875 П/2),

на рішення Господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 (повний текст складено 18.09.2020) у справі №917/665/20 (суддя Кльопов І.Г.),

за позовом Заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава, в інтересах держави в особі:

1) Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, м.Київ;

2) Українського інституту експертизи сортів рослин, м.Київ;

до відповідачів:

1) Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, с. Кукобівка, Полтавська область,

2) Фізичної особи-підприємця Осінського Євгена Григоровича, м. Решетилівка, Полтавська область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, м.Полтава,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, м. Решетилівка, Полтавська область,

про визнання незаконними та скасування рішення, скасування права комунальної власності, визнання недійсним договору оренди, скасування запису про реєстрацію права оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Полтавської області звернувся до Господарського суду Полтавської області в інтересах держави в особі: Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Українського інституту експертизи сортів рослин з позовом до відповідачів: Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та Фізичної особи-підприємця Осінського Євгена Григоровича, в якому просив суд:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення 37 сесії 7 скликання Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 17.10.2019 "Про посвідчення права комунальної власності на земельні ділянки", в частині розпорядження земельними ділянками Решетилівської державної сортодослідної станції з кадастровими номерами :00:006:0031, :00:006:0032 площею 126,9997га;

2. Скасувати реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:006:0031, :00:006:0032;

3. Визнати незаконним та скасувати рішення 38 сесії 7 скликання Кукобівської сільської рада Решетилівського району Полтавської області від 17.10.2019 "Про передачу в оренду земельних ділянок комунальної власності" від 21.11.2019 року земельних ділянок з кадастровими номерами :00:006:0031, :00:006:0032;

4. Визнати недійсним договір оренди б/н земельних ділянок з кадастровими номерами :00:006:0031 площею 84,7583га, :00:006:0032 площею 42,2414 га, які розташовані за межами Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладеного 21.11.2019 між Кукобівською сільською радою Решетилівського району та Фізичною особою-підприємцем Осінським Є.Г. (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

5. Скасувати запис про реєстрацію права оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :00:006:0031 площею 84,7583 га, :00:006:0032 площею 42,2414 га.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 у справі №917/665/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Перший заступник керівника Полтавської обласної прокуратури звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 у справі №917/665/20 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури зазначено наступне:

- допущена технічна помилка у державних актах на право постійного користування від 06.02.2008 серія ЯЯ №225774 та серія ЯЯ №225773 у номері розпорядження РДА не припиняє такого права. Разом з тим, внесені 02.11.2018 записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №28779235 та №28779240 підтверджують наявність такого права постійного користування земельними ділянками кадастрові номери :00:006:0031 та :00:006:0032 за Українським інститутом експертиз сортів рослин;

- надання земельної ділянки у користування іншій особі за наявності чинного права постійного користування, можливо лише після припинення такого права постійного користування у встановленому законом порядку;

- суд першої інстанції безпідставно послався у рішенні на правомірність надання ФОП Осинському Є.Г. спірних земельних ділянок без аукціону з огляду на наявність у нього зареєстрованого права власності на об`єкти нерухомого майна, оскільки така реєстрація проведена значно пізніше і на підставі розпорядження Решетиловської РДА, яке згідно відповіді останньої, не видавалось.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури на рішення господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 у справі №917/665/20; призначено справу до розгляду на "16" грудня 2020 р. о 11:30 годині.

Крім того, на адресу Східного апеляційного господарського суду звернувся Український інститут експертизи сортів рослин в якій просив скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 у справі №917/665/20 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Українського інституту експертизи сортів рослин зазначено наступне:

суд першої інстанції не надав оцінки того, що ксерокопія розпорядження голови Решетіловської районної державної адміністрації від 01.07.1997 №219, яка була надана ФОП Осінським Є.Г. разом із відзивом на позовну заяву, є неналежним та недопустимим доказом, а також таким, що містить явні ознаки підробки, оскільки згідно архівної копії розпорядження голови Решетиловської районної державної адміністрації від 01.07.1997 №219 тексти не співпадають і розпорядження, яке було надане ФОП Осінським Є.Г., не існує;

- судом першої інстанції взагалі не взято до уваги те, що право Українського інституту експертизи сортів рослин на постійне користування вказаними земельними ділянками в порядку, визначеному законом, не припинялося;

- місцевим господарським судом не враховано те, що ніякі об`єкти нерухомого майна державної власності, що розташовані на вказаних земельних ділянках, які перебувають у постійному користуванні Українського інституту експертизи сортів рослин, як державної установи, у комунальну власність не передавались;

- Міністерство аграрної політики та продовольства України (правонаступником якого стало Мінекономіки) не надавало згоди на передачу спірних земельних ділянок з державної у комунальну форму власності.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.11.2020: відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Українського інституту експертизи сортів рослин на рішення Господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 у справі №917/665/20; об`єднано апеляційну скаргу Першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 у справі №917/665/20 та апеляційну скаргу Українського інституту експертизи сортів рослин на рішення Господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 у справі №917/665/20 в одне апеляційне провадження; призначено справу до розгляду на "16" грудня 2020 р. о 11:30 год.

Прокурор в судовому засіданні 16.12.2020 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Позивач-1 в судове засідання 16.12.2020 не з`явився, причини неявки не повідомив.

Позивач-2 в судовому засіданні 16.12.2020 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з підстав, викладених в апеляційній скарзі та відповіді на відзив.

Відповідач-1 в судове засідання 16.12.2020 не з`явився, причини неявки не повідомив. В процесі розгляду апеляційної скарги надав відзив на апеляційну скаргу, яким просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 в судове засідання 16.12.2020 не з`явився, причини неявки не повідомив. В процесі розгляду апеляційної скарги надав відзив на апеляційну скаргу, яким просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, надав письмові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, якими просив позов Заступника прокурора Полтавської області залишити без розгляду, зважаючи на відсутність підстав для представництва інтересів держави в даному спорі.

Треті особи в судове засідання 16.12.2020 не з`явились, причини неявки не повідомили, незважаючи на факт належного повідомлення про дату та час розгляду справи.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до частин 1, 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Таким чином, відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" дійшов висновку, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

У пунктах 37-40, 43-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка кореспондується з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, з метою дотримання принципу правової визначеності, та формування сталої судової практики суд апеляційної інстанції враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на те, що рішення Кукобівської сільської ради щодо визнання права комунальної власності на спірні земельні ділянки державної власності є незаконним та таким що підлягає скасуванню. Незаконне рішення про визнання права власності територіальної громади Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області стало підставою для реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, а також прийняття рішення 38 сесії 7 скликання Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області Про передачу в оренду земельних ділянок комунальної власності від 21.11.2019 року. Прокурор вважає, що Кукобівська сільська рада приймаючи рішення 37 сесії 7 скликання від 17.10.2019 Про посвідчення права комунальної власності на земельні ділянки, рішення 38 сесії 7 скликання Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області Про передачу в оренду земельних ділянок комунальної власності від 21.11.2019 року вийшла за межі своїх повноважень, чим порушила ст. 12, 13, 84, 92,117, 124,141, 142, 143, 149, 155, 152 Земельного Кодексу України та права і охоронювані законом інтереси Решетилівської державної сортодослідної станції в особі Українського інституту експертизи сортів рослин щодо права постійного користування вказаними земельними ділянками. Вилучення земельних ділянок із державної власності відбулося сільською радою яка не мала повноважень щодо розпорядження вказаними земельними ділянками без відмови постійного користувача Українського інституту експертизи сортів рослин, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, без проведення земельних торгів, у зв`язку із чим передача в оренду земельних ділянок є незаконною. Оскільки договір оренди землі б/н від 21.11.2019 укладений з порушенням вимог Закону Про оренду землі, Земельного кодексу України, а Кукобівська сільська рада, укладаючи спірний договір оренди землі, розпорядилася землями державної власності, що знаходяться за межами населених пунктів, перевищивши свої повноваження, то договір б/н від 21.11.2019 укладений між Кукобівською сільською радою та ФОП Осінський Є.Г. підлягає визнанню недійсним.

Компетентними суб`єктами щодо захисту інтересів держави в даному спорі прокурором визначено Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Український інститут експертизи сортів рослин.

Як свідчать матеріали справи, Прокуратура Полтавської області направила на адресу Міністерства розвитку економіки торгівлі та сільського господарства лист від 12.03.2020 №05/1-101 вих-20, яким прокурором зазначено, що останнім вивчається стан законності у сфері захисту державної власності, у тому числі щодо вибуття майна із власності держави, а саме земельних ділянок Решетилівської державної сортодослідної станції. Вказаним листом прокурор просив Міністерство розвитку економіки торгівлі та сільського господарства повідомити чи вживались останнім заходи щодо оскарження рішення 37 сесії Кукобівської сільської ради від 17.10.2019. Крім того, прокурор просив надати належним чином завірені копії документів на підставі яких прийняте майно в управління (наказ, акти прийому-передачі), статут Решетилівської державної сортодослідної станції.

Листом від 17.03.2020 №45-12-13-1/329 Український інститут експертизи сортів рослин направив Прокуратурі Полтавської області завірені документи, що посвідчують право постійного користування УІЕСР земельними ділянками площею 84,7583 гектарів, кадастровий номер :00:006:0031 та площею 42,2414 гектарів, кадастровий номер :00:006:0032, які розташовані на території Кукобівської сільської ради Решетиловського району Полтавської області. Крім того, Український інститут експертизи сортів рослин повідомив, що не відмовлявся від права постійного користування на зазначені земельні ділянки.

В матеріалах даної справи наявне повідомлення Прокуратури Полтавської області від 15.04.2020 №05/1-177 вих-20 про представництво інтересів держави, адресованого Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Українському інституту експертизи сортів рослин, в якому прокуратура на виконання ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомила, що останньою пред`явлено позов до господарського суду Полтавської області в інтересах Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Українського інституту експертизи сортів рослин до Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та Фізичної особи-підприємця Осінського Євгена Григоровича про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради в частині розпорядження землями державної власності, про скасування та визнання недійсним рішення про передачу в оренду земельних ділянок, визнання недійсним договору оренди землі, скасування запису про проведену державну реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки та права оренди.

З поштового конверту вбачається, що Прокуратура Полтавської області 17.04.2020 звернулась до господарського суду Полтавської області із позовом в інтересах держави в особі: Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Українського інституту експертизи сортів рослин з позовом до Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та Фізичної особи-підприємця Осінського Євгена Григоровича визнання незаконними та скасування рішення, скасування права комунальної власності, визнання недійсним договору оренди, скасування запису про реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Отже, повідомлення Прокуратури Полтавської області про представництво інтересів держави від 15.04.2020 №05/1-177 вих-20 було надіслано на адресу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Українського інституту експертизи сортів рослин за 2 дні до дати, коли прокурор звернувся до суду із вищевказаним позовом (17.04.2020), що свідчить про те, що компетентним органам не надано розумного строку для реагування на твердження прокурора щодо порушення інтересів держави, вчинення дій для вирішення зазначеної прокурором ситуації, звернення до суду за захистом своїх прав чи вчинення дій з метою припинення порушення інтересів держави, тощо.

З наведеного вище вбачається відсутність факту бездіяльності Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Українського інституту експертизи сортів рослин щодо неусунення порушень інтересів держави протягом розумного строку після отримання повідомлення Прокуратури Полтавської області.

При цьому, зважаючи на майже одночасне звернення прокурора до суду та до компетентних органів, у Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Українського інституту експертизи сортів рослин взагалі не було часу для реагування на повідомлення прокуратури та самостійного захисту інтересів держави.

Наведені вище обставини свідчать про те, що прокурором недотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та не підтверджено підстав представництва, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави.

Більш того, прокурором в повідомленні про представництво інтересів держави від 15.04.2020 №05/1-177 вих-20 вже було повідомлено компетентні органи про пред`явлення позову до Господарського суду Полтавської області, а не про наміри такого звернення в майбутньому.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України надсилання чи вручення Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Українському інституту експертизи сортів рослин повідомлення про представництво інтересів держави, що свідчить про недоведеність Прокуратурою Полтавської області дотримання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

У постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №910/1062/18 зазначено, що обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведення прокурором підстав для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, оскільки прокурором не дотримано вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи те, що в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що прокуратурою при зверненні з позовом до суду не зазначено причин неможливості здійснення позивачами захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку, не наведено доказів того, що відповідний орган не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недотримання прокурором визначеної статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, що у будь-якому випадку свідчить про відсутність підтвердження підстав для представництва інтересів держави у суді.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначено, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати і в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги Першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури та Українського інституту експертизи сортів рослин підлягають частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 у справі №917/665/20 підлягає скасуванню як таке, що прийнято з порушенням норм процесуального права, із прийняттям нового рішення, яким позов залишити без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.

Керуючись п.2 ч.1. ст.226, ст.ст.269, 270, п.4 ч.1 ст.275, п.4 ч.1 ст. 277, ст.ст.278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури та Українського інституту експертизи сортів рослин на рішення Господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 у справі №917/665/20 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 08.09.2020 у справі №917/665/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Українського інституту експертизи сортів рослин до Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та Фізичної особи-підприємця Осінського Євгена Григоровича про визнання незаконними та скасування рішення, скасування права комунальної власності, визнання недійсним договору оренди, скасування запису про реєстрацію права оренди земельної ділянки - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя В.В. Лакіза

(Повний текст постанови складено 23.12.2020 року).