ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3288/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Лепенець К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Жучок Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 )
до Фізичної особи - підприємця Єременко Олексія Івановича ( АДРЕСА_2 )
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Олійников С. І., адвокат;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Жучок Тетяна Миколаївна (позивач) надала Господарському суду Харківської області позовну заяву до фізичної особи-підприємця Єременка Олексія Івановича (відповідач), в якій просить стягнути з фізичної особи-підприємця Єременко Олексія Івановича ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Жучок Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) 42624,00 грн. попередньої оплати, 1070,46 грн. пені за договором поставки №2206-ЕВ від 22.06.2020. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №2206-ЕВ від 22.06.2020 щодо поставки товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.10.2020 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 922/3288/20. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання "10" листопада 2020 р. о 10:30.

В судовому засіданні 10.11.2020 постановлено протокольну ухвалу на підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання до 25.11.2020 о 11:00 год.

Протокольною ухвалою господарського суду від 25.11.2020, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 09 грудня 2020 року о 10:30 .

В судовому засіданні 09.12.2020 постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні на підставі п.2 ч.2 ст.216 ГПК України до 22.12.2020 року о 11:30.

В порядку ст.ст. 120-121 ГПК України сторони повідомлені на наступне судове засідання ухвалами від 09.12.2020.

В призначене судове засідання 22.12.2020 з`явився представник позивача.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому порядку шляхом направлення на адресу відповідні ухвали, однак ухвали що направлялися на адресу відповідача, вказану у позовній заяві: 61144, м. Харків, вул. Академіка Павлова, б.162,кв.342) повернулися до суду без доказів вручення з поштовою відміткою "адресат відсутній".

Відповідач в призначене судове засідання 22.12.2020 року своїх представників не направив.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представника відповідача.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представник позивача погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.12.2020, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

22.06.2020 року, між фізичною особою-підприємцем Жучок Тетяною Миколаївною та фізичною особою - підприємцем Єременко Олексієм Івановичем укладено Договір №2206-ЕВ про поставку обладнання.

Відповідно до гіді. 3,1 п.3 Договору, ціна та загальна вартість кожної партії товару вказується у Специфікаціях.

Згідно Спеціфікації-додатку №1 до Договору №2206-ЕВ від 22.06.2020 року Сторони погодили перелік, кількість та вартість товар) (обладнання), які Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця. Загальна вартість товару за Договором становила 62 624, 00 грн.

Згідно п.п.3.2 п, 3 Договору : "розрахунок за товар покупцем здійснюється шляхом зарахування на поточний рахунок постачальника на умовах:

- 70% попередня оплата протягом трьох банківських днів з моменту надання постачальником рахунку-фактури;

- 30% після повідомлення постачальника про готовність до відправки.

Абзацом другим п.2.1 Договору визначено, що строк поставки товару не може перевищувати 21 календарний день з моменту зарахування 70% попередньої оплати за товар на рахунок постачальника. У Специфікації - додатку №1 до Договору №2206-ЕВ від 22.06.2020 року Сторони погодили зменшення строку поставки: "Строк поставки 14 робочих днів після передоплати".

22.06.2020 року. Відповідачем на виконання умов Договору поставки №2206-ЕВ виставлено Позивачу рахунок на оплату №2206-ЕВ на загальну суму 62 624,00 грн.,

23.06.2020 року, Позивачем здійснено передоплату за Договором поставки, а саме платіжним дорученням № 624 перераховано на рахунок Відповідача 42 624,00 грн.

Незважаючи на внесення передоплати Позивачем, Відповідачем не було дотримано умови Договору поставки. А саме: ані протягом 14 робочих днів, ані 21 робочого дня повідомлений про готовність відправки товару Позивачу не надходило. Позивач намагався отримати будь-яку інформацію засобами електронного зв`язку, але взагалі не отримував відповіді на свої запити до 23.07.2020 року.

23.07.2020 року, (через 30 календарних днів після зарахування передоплати на рахунок Відповідача), засобами електронного зв`язку Позивача було повідомлено про те, що його замовлення готове та може бути відправлено після остаточної оплати.

Враховуючи невиконання умов Договору Відповідачем, Позивачем було заявлено вимогу про повернення суми попередньої оплати та відмови від Договору.

У відповідь Позивачу було запропоновано внести сплатити залишок коштів за Договором та отримати товар.

05.08.2020 року, Позивач звернувся до Відповідача з листом-претензією щодо зриву термінів виробництва та невиконання вимог згідно договору №2206-ЕВ від 22.06.2020 року.

Відповідь на претензію не отримано станом на момент звернення з позовом.

Такі дії відповідача пов`язані із невиконанням умов договору поставки стали підставою для захисту позивачем своїх порушених прав шляхом подачі цього позову.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України(далі -ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондує з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зч. 1, ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Наведені приписи чинного законодавства та встановлені Судом обставини справи свідчать, що позивач правомірно вимагає повернення оплаченого, але не поставленого товару на суму 42624,0 грн.

Втім, як встановлено судом, відповідач своїх зобов`язань за договором в частині оплати отриманого товару не здійснив.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині поставки оплаченого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 42624,0грн .

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Виходячи з п. 4.2 Договору, за порушення сторонами термінів поставки або оплати товару, винна сторона оплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми затриманого зобов`язання за кожен день затримки.

Враховуючи те, що поставка товару повинна була відбутися не пізніше 07.07.2020 року (протягом 14 календарних днів з моменту внесення передоплати), позивачем заявлено також вимогу про стягнення штрафної неустойки (пені) за Договором в сумі 1070,34 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 1070,34 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 2102,0грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124, 129-1 Конституції України, ст. 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Єременко Олексія Івановича ( АДРЕСА_2 , код ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Жучок Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_2 ) - 42624,00 грн. попередньої оплати, 1070,46 грн. пені за договором поставки №2206-ЕВ від 22.06.2020, витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,0грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Фізична особа - підприємець Жучок Тетяна Миколаївна ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_2 ).

Відповідач: Фізична особа - підприємець Єременко Олексій Іванович ( АДРЕСА_2 , код ІПН НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "22" грудня 2020 р.

Суддя О.О. Присяжнюк