УХВАЛА

м. Київ

23.12.2020Справа № 910/2950/20

За заявою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про відстрочення виконання рішення суду

у справі № 910/2950/20

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 1 366 258,63 грн.,

Суддя Ломака В.С.

Секретар судового засідання Вегера А.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Гаврищишин А.М. за довіреністю № 103 від 27.12.2019.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/2950/20 за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про стягнення 1 366 258,63 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/2950/20 (суддя Кирилюк Т.Ю.) позовні вимоги (з урахуванням заяви позивача про зміну предмета позову, прийнятої судом до розгляду в частині збільшення розміру позовних вимог щодо основного боргу) задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" 2 413 479,86 грн. основного боргу та 36 202,20 грн. судового збору.

07.08.2020 року видано наказ про примусове виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/2950/20.

11.12.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" подано заяву № 44/11-1262 від 07.12.2020 про відстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/2950/20 на один рік.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано для розгляду судді Кирилюк Т.Ю.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва № 05-23/1773 від 11.12.2020 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу матеріалів судової справи, у зв`язку з відпусткою судді Кирилюк Т.Ю.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали заяви Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" передано для розгляду судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2020 заяву Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про відстрочення виконання рішення суду призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.12.2020 року.

У судовому засіданні 23.12.2020 року представник заявника підтримав вимоги, викладені у поданій заяві № 44/11-1262 від 07.12.2020, та наполягав на їх задоволенні.

Позивач про дату, час і місце розгляду заяви Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання 23.12.2020 року не забезпечив, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направив.

Відповідно до частини 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи належне повідомлення позивача (стягувача) про дату, час і місце розгляду заяви Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" № 44/11-1262 від 07.12.2020, а також зважаючи на встановлений частиною 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України присічний строк розгляду такої заяви, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розгляду поданої відповідачем (боржником) заяви про відстрочення виконання рішення суду в даній справі без участі представника позивача.

Розглянувши заяву Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про відстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/2950/20, суд дійшов висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 237 Господарського кодексу України).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Згідно з мотивувальною частиною рішення № 16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі статтею 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20.07.2004 Європейського суду з прав людини "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/2950/20, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/2950/20 станом на час розгляду заяви не виконано.

Обґрунтовуючи подану заяву про відстрочення виконання цього судового рішення на один рік, заявник посилався на те, що 10.09.2020 року Головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінським Б.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62976484 з примусового виконання наказу № 910/2950/20 від 07.08.2020 року про стягнення з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" основного боргу в сумі 2 413 479 грн. 86 коп. та судового збору в розмірі 36 202 грн. 20 коп.

10.09.2020 року Головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінським Б.А. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження ВП № 62976484 до зведеного виконавчого провадження № 61493465.

02.11.2020 року Головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінським Б.А. винесено постанову про арешт коштів боржника (заявника) в рамкам проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 61120697 у справі № 910/10952/19, яке також приєднано до зведеного виконавчого провадження № 61493465, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках в банківських установах АТ "Державний ощадний банк України", ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК", Філія - Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ "Державний ощадний банк України" та АТ "Український будівельно-інвестиційний банк", а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (заявнику) у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 4 879 819,51 грн.

Зазначені дії державної виконавчої служби фактично призвели до блокування господарської діяльності Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" через неможливість здійснення, зокрема, платежів, необхідних для виконання заявником покладених на нього Урядом України спеціальних обов`язків постачальника "останньої надії".

Так, на підставі положень статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.2018 "Про визначення державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" постачальником "останньої надії" (із змінами), на заявника були покладені спеціальні обов`язки, а саме: виконання функцій постачальника "останньої надії" на період з 01.01.2019 до 01.01.2021 на всій території України.

Разом із тим, Законом України № 810-IX від 21.07.2020 "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2020 року № 1520-р "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 р. № 1023" було продовжено виконання функції постачальника "останньої надії" до 31.12.2021 року без проведення конкурсу.

Заявник зазначає, що станом на 23.11.2020 року 386 споживачів постачальника "останньої надії" мають дебіторську заборгованість перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на суму заборгованості 2 197,94 млн. грн. При цьому, 2 073,6 млн. грн., або 94 % від загальної суми заборгованості споживачів - це заборгованість підприємств державної форми власності та господарських товариств, де частка держави у статутному капіталі становить 50 та більше відсотків, а також підприємств комунальної форми власності.

Одними із основних споживачів-боржників постачальника "останньої надії" є вугледобувні підприємства державної форми власності, Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу", КП "Попаснянський районний водоканал", Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (включений до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації) та інші підприємства централізованого тепло та водопостачання. Частка державних вугледобувних підприємств в структурі дебіторської заборгованості становить 28 %, частка Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" становить 14 %, частка Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" становить 18 %, частка ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" становить 15 %, частка КП "Попаснянський районний водоканал" - 3 %. При цьому, заявник зауважує, що сукупна частка лише зазначених боржників становить 78 % від розміру всієї заборгованості споживачів перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".

У той же час відповідно до пункту 3 розділу 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVD-19)" № 530-IX від 17.03.2020 на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Запроваджений карантин та обмеження, впроваджені з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, завдали збитків економіці України, зокрема галузі енергетики, житлово-комунального господарства, тепло та водопостачання, оскільки призвели до збільшення заборгованості громадян (населення) - споживачів побутових послуг та ресурсів, та, як наслідок, призвели до приросту заборгованості за спожиту електричну енергію споживачами постачальника "останньої надії", враховуючи, зокрема, те, що саме населення (громадяни України) є джерелом отримання коштів споживачів постачальника "останньої надії", таких як житлово-комунальні підприємства (теплопостачання, експлуатація житлового фонду тощо) та водоканали.

Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України № 255 від 02.04.2020 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", де відповідно до підпункту 12 пункту 2 заборонено на час карантину, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2, постачальникам електричної енергії, операторам систем розподілу електричної енергії здійснювати відключення та обмеження нижче технологічного мінімуму споживання електричної енергії підприємств централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, вугледобувних підприємств. Фактично Уряд заборонив відключати боржників зазначеної вище галузі промисловості, при цьому загальний борг підприємств вугільної промисловості та водоканалів становить 1155,88 млн. грн. або 53 % від розміру всієї заборгованості споживачів перед заявником.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1146 від 23.11.2020 заборонено відключення за борги від електропостачання Комунального підприємства "Попаснянський районний водоканал", заборгованість якого перед заявником становить 68,64 млн. грн. або 3 % від розміру всієї заборгованості споживачів перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".

Станом на 23.11.2020 року загальна заборгованість житлово-комунальних підприємств та водоканалів перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" становить 998 млн. грн. або 46 % від розміру всієї заборгованості споживачів перед заявником.

Таким чином, протягом значного періоду часу склалися та існують об`єктивні причини, що унеможливлюють застосування заявником до його боржників оперативно-господарської санкції (відключення електропостачання) для спонукання останніх сплачувати за спожиту електроенергію, при цьому загальний борг споживачів (шахти, водоканали, житлово-комунальні підприємства) становить 1637,76 млн. грн. або 75 % від розміру всієї заборгованості споживачів перед заявником.

На підтвердження вищенаведених обставин, заявником надано суду копії відповідних документів, зокрема, постанов органів державної виконавчої служби, а також оригінал довідки заявника № 44/10-2660/ПОН від 25.11.2020 про заборгованість споживачів Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" як постачальника "останньої надії" по галузям.

Враховуючи вищенаведені обставини, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" просило суд задовольнити подану ним заяву та відстрочити виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/2950/20 на один рік.

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, за змістом наведеної норми, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у виняткових випадках та за наявністю підстав, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

За викладених вище обставин вбачається відсутність умислу відповідача у невиконанні своїх грошових зобов`язань по сплаті заборгованості, стягнення якої стало предметом спору в справі № 910/2950/20, адже підтверджується фактична фінансова неспроможність виконання такого зобов`язання, в той час як примусове виконання судового рішення у даній справі в силу визначеної Законом України "Про виконавче провадження" процедури примусового стягнення грошових коштів зумовить арешт грошових коштів на рахунках заявника, наслідком чого стане виникнення ризиків невиконання останнім покладених функцій забезпечення суспільних інтересів в процесі функціонування ринку електричної енергії України.

Судом також враховано запровадження на усій території України карантину та обмежень, застосованих Урядом з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, що завдало збитків, зокрема галузі енергетики, житлово-комунального господарства, тепло та водопостачання, та призвело до погіршення матеріального стану споживачів і зниження їх платоспроможності, що, у свою чергу, спричинило приріст заборгованості за спожиту електричну енергію перед постачальником "останньої надії" - заявником.

Водночас, суд приймає до уваги, що матеріальний інтерес відповідача полягає у виконанні рішення суду таким чином, щоб це дозволило одночасно не збанкрутувати та продовжити господарську діяльність, а матеріальний інтерес позивача, натомість, полягає у виконанні рішення суду в даній справі повністю та протягом розумного строку.

Приписами частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Судом також враховано, що в силу закріплених в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) принципів на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Однак, за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

З огляду на вищевикладене, визначений відповідачем термін відстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2020 року в справі № 910/2950/20 є таким, що відповідає положенням частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України та практиці Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, враховуючи відсутність на час розгляду цієї заяви заперечень позивача (стягувача) проти її задоволення, зважаючи на те, що рішення господарського суду міста Києва у справі № 910/2950/20 ухвалено 07.07.2020 року, відтак відстрочення його виконання згідно з положеннями положенням частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України можливе лише до 07.07.2021 року, а також беручи до уваги те, що заяву Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" № 44/11-1262 від 07.12.2020 розглянуто судом у судовому засіданні 23.12.2020 року, суд дійшов висновку про те, що відстрочення виконання цього судового рішення (що фактично становитиме пів року від постановлення цієї ухвали) жодним чином не призведе до порушення гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції позивачу права на суд.

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" та відстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2020 року у справі № 910/2950/20 на один рік з дня ухвалення рішення.

Керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про відстрочення виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/2950/20 задовольнити.

2. Відстрочити виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 910/2950/20 на один рік з дня ухвалення рішення.

3. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та згідно з підпунктом 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 28.12.2020 року.

Суддя В.С. Ломака