РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2020Справа № 910/11863/20

За позовомКиївського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-Сервіс"
простягнення 103838,67 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаЧерненька М.В.;
від відповідачаНекротюк О.О.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-Сервіс" 103838,67 грн, з яких: 89870,88 грн надмірно сплачених коштів та 13967,79 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.10.2010 між позивачем та відповідачем був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №ТП-5ЖС, дію якого було припинено внаслідок укладення додаткової угоди від 29.03.2019. Як стверджує позивач, обсяг фактичного використання теплової енергії позивачем був нижчим від заявленого у договорі, у зв`язку з чим виникла переплата за надані послуги у сумі 89870,88 грн, яку відповідач в добровільному порядку не повернув.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/11863/20, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

04.09.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив.

У вказаному відзиві на позов відповідач зазначив, що зняття показань приладів обліку теплової енергії проводиться споживачем самостійно по 25 число поточного місяця, за наслідками чого останній не пізніше 28 числа поточного місяця подає енергопостачальній організації звіт щодо фактичного обсягу використаної теплової енергії, а отже твердження позивача про те, що обсяг використання теплової енергії був нижчим від заявленого у договорі, внаслідок чого виникла переплата, не відповідає дійсності.

За твердженнями відповідача, долучені позивачем до матеріалів справи платіжні доручення свідчать про те, що останній сплачував за надані відповідачем послуги з централізованого опалення згідно відповідних рахунків енергопостачальної організації за попередні розрахункові періоди, не виконуючи обов`язок з оплати за надані послуги у строк, встановлений в договорі про постачання теплової енергії в гарячій воді №ТП-5ЖС від 01.10.2010.

Також, оскільки позивач у позовній заяві не вказав у який саме період на його думку виникла переплата, то відповідач просив суд застосувати до спірних відносин положення ст.256 Цивільного кодексу України.

30.09.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що у разі, коли обсяг постачання теплової енергії менший, ніж зазначений у договорі, теплопостачальна організація повинна зменшити плату шляхом проведення перерахунку за спожиту теплову енергію відповідно до умов договору, у п.6.4 якого передбачено, що у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку, а відповідачем відповідний перерахунок проведено не було.

За твердженнями позивача, останній перераховував відповідачу вартість зазначеної у договорі про постачання теплової енергії в гарячій воді №ТП-5ЖС від 01.10.2010 кількості теплової енергії, про що зазначено у підготовлених теплопостачальною організацією актах надання послуг.

16.10.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить викликати представників сторін у судове засідання для встановлення фактичних обставин справи.

Також 16.10.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів про фактичне нарахування за спожиту теплову енергію.

Зазначені докази судом до розгляду не прийняті з огляду на пропуск відповідачем строку для їх подання, відсутність відповідного клопотання про поновлення такого строку та обґрунтування неможливості подання доказів у встановлений законом строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2020 вирішено розгляд справи №910/11863/20 проводити в судовому засіданні з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 25.11.2020.

13.11.2020 та 16.11.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про відсутність підстав для прийняття до розгляду поданих відповідачем додатків до клопотання від 16.10.2020 №533.

25.11.2020 у судовому засіданні з розгляду справи по суті оголошено перерву до 10.12.2020. Позивачу направлено повідомлення про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 10.12.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

08.12.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких останній зазначив, що позивач сплачував за послуги з централізованого опалення не авансовими платежами на підставі заявленого обсягу теплової енергії, а за фактичними показниками лічильника обліку теплової енергії, що перебуває у приміщенні позивача. Крім того, як зауважив відповідач, станом на 05.01.2016 у позивача існувала заборгованість на суму 24758,50 грн, за період з січня 2016 року по січень 2020 року відповідачем було надано позивачу послуги на загальну суму 996387,95 грн, позивачем сплачено 1021157,45 грн, а отже твердження позивача щодо наявності переплати за надані послуги з централізованого опалення є безпідставними.

10.12.2020 у судовому засіданні з розгляду справи по суті оголошено перерву до 16.12.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 16.12.2020 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.12.2020 проти заявлених позовних вимог заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 16.12.2020 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.10.2010 між Комунальним об`єднанням "Київзеленбуд" (найменування змінене на Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд") (далі - споживач, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житло-Сервіс" (далі - енергопостачальна організація, відповідач) був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №ТП-5ЖС (далі - договір), за умовами якого енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1).

Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року; технологічні потреби; кондиціювання повітря (п.2.1 договору).

Споживач теплової енергії зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені в додатку 1, не допускаючи їх перевищення, виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах i в в терміни, які передбачені договором (п.п.3.2, 3.2.1, 3.2.2 договору).

Енергопостачальна організація зобов`язується забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з договором (п.п.4.2, 4.2.1 договору).

Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку. Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 1 до договору. Межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в додатку 2 до договору та не може бути змінена в односторонньому порядку (п.п.5.1, 5.3, 5.4 договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця, Якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлене та сплачене до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку (п.п.6.1, 6.3, 6.4 договору).

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 30.09.2011. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.п.10.1, 10.4 договору).

Відповідно до п.п.1.1, 3 додатку №1 до договору "Обсяги постачання теплової енергії споживачу" енергопостачальна організація постачає споживачу в період з 01.10.2010 по 30.09.2011 теплову енергію у гарячій воді в межах 700Гкал на рік, дата зняття споживачем показань приладів обліку - 25 число поточного місяця, подання звіту енергопостачальній організації - не пізніше 28 числа.

Згідно з додатком №2 до договору між сторонами погоджено схему теплотраси, що перебуває на балансі споживача, у додатку №3 - умови припинення подачі теплової енергії, а у додатку №4 - тарифи на теплову енергію.

Згідно додаткової угоди від 29.03.2019 до договору сторони домовились припинити дію договору з 01.06.2019.

Листом від 25.06.2020 №077/226-2815 позивач звернувся до відповідача із претензією про повернення надмірно сплачених останньому за договором грошових коштів на суму 89870,88 грн та сплати пені у розмірі 13643,67 грн.

Листом від 07.07.2020 №297 відповідач відхилив претензію позивача.

Як стверджує позивач у позовній заяві, обсяг фактичного використання теплової енергії споживачем був нижчим від заявленого у договорі, у зв`язку з чим виникла переплата за надані послуги у сумі 89870,88 грн, яку відповідач в добровільному порядку не повернув.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

У відповідності до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у відповідній редакції житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Положеннями ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач долучив до матеріалів справи односторонньо підписаний та скріплений печаткою споживача акт звірки взаєморозрахунків, в якому визначив період, за який, на думку позивача, у нього виникла переплата, а саме з січня 2018 року по грудень 2019 року, вказав про існування заборгованості споживача станом на 02.01.2018 у розмірі 31122,48 грн та зазначив про наявність переплати за поставлену енергопостачальною організацією теплову енергію на суму 89870,88 грн станом на 31.12.2019.

На думку суду, вказаний вище документ не є первинним обліковим документом у розумінні норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджує постачання теплової енергії та її оплату споживачем, а є внутрішнім бухгалтерським документом позивача, який суд розцінює як документ, в якому визначено спірний період у розглядуваній справі.

Також позивачем було долучено до матеріалів справи акти надання послуг, які підписані між сторонами та скріплені печатками останніх, а саме: акти надання послуг №209 від 31.01.2019 на суму 109184,71 грн, №313 від 31.01.2017 на суму 67513,44 грн, №1173 від 28.02.2019 на суму 61153,63 грн, №1515 від 31.03.2019 на суму 65863,71 грн, №2584 від 30.04.2019 на суму 16709,83 грн, №7810 від 31.12.2018 на суму 58800,48 грн, №7130 від 30.11.2018 на суму 37005,05 грн, №2977 від 30.04.2018 на суму 12926,29 грн, №2230 від 31.03.2018 на суму 33079,99 грн, №1375 від 28.02.2018 на суму 48855,72 грн, №596 від 31.01.2018 на суму 23531,51 грн та платіжні доручення за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №ТП-5ЖС від 01.10.2010 про сплату за теплову енергію, а саме: №1907 від 07.12.2018 на суму 37005,05 грн за листопад 2018 року, №629 від 02.02.2018 на суму 20000,00 грн за березень 2017 року, №668 від 08.02.2018 на суму 23531,51 грн за січень 2018 року, №1004 від 20.04.2018 на суму 11935,71 грн за грудень 2017 року, №1390 від 09.07.2018 на суму 10000,00 грн за грудень 2017 року, №1483 від 25.07.2018 на суму 12926,29 грн за квітень 2018 року, №1534 від 31.07.2018 на суму 40000,00 грн за грудень 2017 року, №1545 від 03.08.2018 на суму 30000,00 грн за лютий 2018 року, №1586 від 10.08.2018 на суму 29568,30 грн без зазначення конкретного місяця, за який здійснюється платіж, №756 від 28.02.2018 на суму 47551,05 грн за грудень 2017 року, №495 від 12.01.2018 на суму 21757,69 грн за листопад 2017 року, №1483 від 25.07.2018 на суму 12926,29 грн за квітень 2018 року, №1484 від 25.07.2018 на суму 17073,71 грн за грудень 2017 року, №699 від 15.02.2018 на суму 20000,00 грн за березень 2017 року, №675 від 09.02.2018 на суму 10000,00 грн за березень 2017 року, №2487 від 29.01.2019 на суму 10000,00 грн за грудень 2018 року, №2445 від 23.01.2019 на суму 10000,00 грн за грудень 2018 року, №2382 від 14.01.2019 на суму 18800,48 грн за грудень 2018 року, №2635 від 05.03.2019 на суму 30000,00 грн за січень 2019 року, №2780 від 05.04.2019 на суму 5000,00 грн за лютий 2019 року, №2159 від 15.05.2019 на суму 16709,83 грн за квітень 2019 року, №2093 від 29.03.2019 на суму 10000,00 грн за лютий 2019 року, №2102 від 04.04.2019 на суму 10000,00 грн за лютий 2019 року, №2143 від 02.05.2019 на суму 25000,00 грн за лютий 2019 року, №2149 від 03.05.2019 на суму 25000,00 грн за березень 2019 року, №2153 від 06.05.2019 на суму 40863,71 грн за березень 2019 року, №1985 від 12.02.2019 на суму 20000,00 грн за грудень 2018 року, №1992 від 18.02.2019 на суму 39000,00 грн за січень 2019 року, №2009 від 21.02.2019 на суму 10184,71 грн за січень 2019 року, №2049 від 13.03.2019 на суму 10000,00 грн за січень 2019 року, №2062 від 18.03.2019 на суму 10000,00 грн за січень 2019 року, №2076 від 25.03.2019 на суму 10000,00 грн за січень 2019 року, №2083 від 28.03.2019 на суму 11153,63 грн за лютий 2019 року.

В усіх перелічених вище платіжних дорученнях (крім платіжного доручення №1586 від 10.08.2018 на суму 29568,30 грн) містяться посилання на конкретний рахунок енергопостачальної організації за визначений місяць постачання теплової енергії.

При цьому суд зазначає, що платіжне доручення №554 від 23.01.2018 про сплату 143,00 грн за опломбування приладів обліку ХВП, ГВП до спірних правовідносин відношення не має.

Як вже вказувалось судом, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначав, що у разі, коли обсяг постачання теплової енергії менший, ніж зазначений у договорі, теплопостачальна організація повинна зменшити плату шляхом проведення перерахунку за спожиту теплову енергію відповідно до умов договору, у п.6.4 якого передбачено, що у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку, а відповідачем відповідний перерахунок проведено не було. Також за твердженнями позивача, останній перераховував відповідачу вартість зазначеної у договорі про постачання теплової енергії в гарячій воді №ТП-5ЖС від 01.10.2010 кількості теплової енергії ( про що зазначено у підготовлених теплопостачальною організацією актах надання послуг), внаслідок чого у споживача виникла переплата.

Однак, згідно умов укладеного сторонами договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку. Обов`язок зняття показань з приладів обліку та надання їх енергопостачальній організації для виставлення відповідного рахунку на оплату покладено на позивача у розглядуваній справі, і на підставі даних, які подані самостійно споживачем, енергопостачальна організація здійснює нарахування плати за фактично поставлену споживачу у відповідному місяці теплову енергію.

При цьому з долучених позивачем до матеріалів справи актів надання послуг, які підписані між сторонами та скріплені печатками останніх вбачається, що вони складались станом на кінець відповідного місяця постачання теплової енергії, тобто наприклад за листопад 2018 року - 30.11.2018.

Відповідно до умов укладеного між контрагентами правочину, розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця, Якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлене та сплачене до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку (п.п.6.1, 6.3, 6.4 договору).

При цьому, з наданих позивачем до матеріалів справи платіжних доручень слідує, що позивач оплачував вартість теплової енергії на підставі рахунків відповідача.

Твердження позивача про оплату ним визначеної у договорі кількості теплової енергії до початку розрахункового періоду спростовуються наданими самим позивачем платіжними дорученнями, з яких вбачається, що останній сплачував за спожиту теплову енергію зі значним запізненням, наприклад у лютому 2018 року за теплову енергію, яка поставлена в березні 2017 року, що свідчить про неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати за поставлену відповідачем у відповідному розрахунковому періоді теплову енергію.

Отже належними та допустимими доказами у справі не підтверджується здійснення позивачем платежів до початку розрахункового періоду, нарахування плати за поставлену теплову енергію здійснювалось відповідачем на підставі даних, наданих самим позивачем у відповідному розрахунковому місяці, внаслідок чого у відповідача відсутній обов`язок здійснювати перерахунок та повернення залишку грошових коштів позивачу, оскільки останнім не доведено існування переплати.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло-Сервіс" про стягнення надмірно сплачених коштів у розмірі 89870,88 грн є необґрунтованими, належними та допустимими доказами у справі не підтверджуються, внаслідок чого задоволенню не підлягають, так як і не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про стягнення 13967,79 грн пені.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір залишається за позивачем.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.12.2020

Суддя Ю.М. Смирнова