ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/2348/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Мінковського Ігоря Георгійовича
до Фермерського господарства "КУБАНЬ"
про стягнення 559.435,08грн.
за участю представників:

позивача - Попова О.А.

відповідача - Білоголовська Л.А.

ВСТАНОВИВ:

24.07.2020 ФОП Мінковський І.Г. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФГ "КУБАНЬ".

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ПОЗИВАЧА

У позовній заяві позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх. №4208 від 27.10.2020), просить суд стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість по оплаті за товар у розмірі 395.849,73грн., пеню в розмірі 52.754,50грн., 28% річних у сумі 110.830,85грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу від 09.10.2019 №09/2019 в частині своєчасної оплати вартості отриманого товару.

Присутній у судовому засіданні по суті 17.12.2020 представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач проти задоволення позову заперечує. У відзиві на позов зазначає, що спірний Договір не містить конкретного порядку здійснення перерахунку з євро до гривні, у зв`язку з чим визначити вартість товару в гривнях є неможливим, а оплата в євро прямо заборонена законом. Позивачем не надано доказів направлення відповідачу рахунку-фактури на товар, у зв`язку з чим твердження позивача про порушення відповідачем строків оплати за Договором є необґрунтованим

Представник відповідача в судовому засіданні по суті 17.12.2020 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Між ФОП Мінковським І.Г. (Продавець) та ФГ "КУБАНЬ" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу від 09.10.2019 №09/2019 (надалі - Договір, т. I, а.с. 3-6), відповідно до предмету якого Продавець зобов`язується на підставі цього Договору передати, а Покупець прийняти і сплатити за с/г техніку (Товар) на умовах, вказаних у Договорі. Кількість, найменування, ціна, одиниці виміру Товару визначаються Сторонами у Специфікації, що є невід`ємним додатком №1 до цього Договору (пункти 1.1., 1.2. Договору).

У відповідності до пункту 2.1. Договору загальна ціна Договору складає, згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України, еквівалент 30.000,00 Євро у тому числі ПДВ 20%.

Згідно з вимогами чинного законодавства засобом платежу між Сторонами зазначено гривню (пункт 2.2. Договору).

Пунктом 2.3. Договору сторони домовились, що для перерахунку вартості Товару в національну валюту України та визначення валютного еквіваленту кожного платежу використовується курс продажу євро в банках України згідно за даними, оприлюдненими на сайті за адресою: https://minfin.com.ua/currency/banks/eur/ в розділі "ВАЛЮТА", "Курси в банках" станом на день, що передує дню зарахування гривень на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до пункту 2.5. Договору при збільшенні або зменшенні, на момент оплати, встановленого банківського курсу гривні до євро, пропорційно, автоматично змінюється і Загальна вартість Товару у гривневому обсязі, і, в даному випадку, немає потреби в підписанні додаткової угоди (про зміну Загальної вартості Товару), але незмінною фіксованою величиною залишається сума еквіваленту загальної ціни Договору 30.000,00 Євро, включаючи ПДВ, за винятком випадків зміни розміру ввізного/вивізного мита та інших обов`язкових платежів, що сплачуються при імпорті Товарів в Україну (експорті з країни виробника), а також зміни/встановлення нових податків/зборів з реалізації таких товарів, що матиме прямий вплив на ціну Товарів (податку на додану вартість тощо).

Пунктом 2.6. Договору погоджено, що Продавець виставляє рахунок-фактуру на Товар, відповідно до якого Покупець, шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок Продавця, оплачує Товар у такому порядку: суму в національній валюті України (гривня), що є еквівалентом 6.000,00 Євро. Кінцевий термін оплати 11.10.2019; суму в національній валюті України (гривня), що є еквівалентом 9.000,00 Євро. Кінцевий термін оплати 15.11.2019; суму в національній валюті України (гривня), що є еквівалентом 9.000,00 Євро. Кінцевий термін оплати 26.12.2019; суму в національній валюті України (гривня), що є еквівалентом 6.000,00 Євро. Кінцевий термін оплати 25.01.2020.

Згідно з пунктом 3.1. Договору Товар повинен бути переданий Покупцеві у користування згідно строків, вказаних у Специфікації даного Договору та при умовах виконання Покупцем вимог п. 2.1. - 2.6.1. Договору.

Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до моменту виконання сторонами свої зобов`язань (пункт 8.1. Договору).

Між ФОП Мінковським І.Г. та ФГ "КУБАНЬ" було підписано Специфікацію до Договору (Додаток №1, т. I, а.с. 7), в якому погодили найменування товару - Жниварка кукурудзяна Akturk, у кількості 1 шт. та вартістю - 30.000,00 Євро (825.450,00грн. з ПДВ станом на 09.10.2019).

На виконання умов Договору позивач ФОП Мінковський І.Г. передав відповідачеві ФГ "КУБАНЬ" у користування товар (Жниварка кукурудзяна Akturk), що підтверджується підписаним між сторонами та скріпленим печатками Актом приймання-передачі Товару у користування (т. I, а.с. 8).

Відповідачем було сплачено на рахунок позивача грошові кошти в загальному розмірі 511.240,00грн. (еквівалент 17.706,56 Євро), що підтверджується наданими виписками з банківського рахунку (т. I, а.с. 90-96).

Як зазначає позивач, станом на 20.08.2020 заборгованість відповідача ФГ "КУБАНЬ" перед ФОП Мінковським І.Г. становить 12.293,47 Євро, що станом на день подання позову по курсу Євро (32,20грн.) становить 395.849,73грн.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів та є підставою для їх захисту шляхом стягнення суми заборгованості, пені та 28% річних, нарахованих за порушення строків оплати поставленого товару.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН І ВИСНОВОК СУДУ ЩОДО СТЯГНЕННЯ ОСНОВНОЇ ЗАБОРГОВАНОСТІ

На підставі встановлених обставин справи та з урахуванням наведених нижче правових норм, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем ФОП Мінковським І.Г. було здійснено поставку обумовленого Специфікацією до Договору купівлі-продажу від 09.10.2019 №09/2019 товару вартістю 30.000,00 Євро (825.450,00грн. з ПДВ станом на 09.10.2019). При цьому, отримання відповідачем, поставленого з боку позивача, товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити такий товар відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, у встановлений Договором строк і станом на час розгляду даної справи, відповідач ФГ "КУБАНЬ" обов`язок щодо оплати товару в повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 12.293,47 Євро, що станом на 20.08.2020 становить 395.849,73грн. (згідно з даними сайту https://minfin.com.ua/currency/banks/eur/ 20.08.2020 курс покупки Євро до гривні становив 32,20грн. за 1 Євро).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Всупереч вимог статей 13, 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідач доказів на спростування викладених обставин не надав.

Суд відхиляє посилання відповідача на відсутність доказів направлення рахунку-фактури на товар, як на підставу звільнення його від виконання зобов`язань. Оскільки, ненадання рахунку-фактури не є невідкладною умовою у розумінні статті 212 ЦК України, а отже його відсутність не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість отриманого товару. Крім того, факт здійснення ФГ «КУБАНЬ» часткової оплати за Договором свідчить про обізнаність останнього про платіжні реквізити ФОП Мінковського І.Г. на які потрібно перераховувати кошти.

Також юридично неспроможними твердження відповідача про те, що оплата в Євро прямо заборонена законом.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується з приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони щодо визначення грошового еквівалента зобов`язань в іноземній валюті.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що спірний Договір не містить конкретного порядку здійснення перерахунку з євро до гривні.

Так пунктом 2.3. Договору сторони домовились, що для перерахунку вартості Товару в національну валюту України та визначення валютного еквіваленту кожного платежу використовується курс продажу євро в банках України згідно за даними, оприлюдненими на сайті за адресою: https://minfin.com.ua/currency/banks/eur/ в розділі "ВАЛЮТА", "Курси в банках" станом на день, що передує дню зарахування гривень на розрахунковий рахунок Продавця.

Умовами пункту 2.5. Договору передбачено, що при збільшенні або зменшенні, на момент оплати, встановленого банківського курсу гривні до євро, пропорційно, автоматично змінюється і Загальна вартість Товару у гривневому обсязі.

Таким чином, домовившись про те, що у випадку зміни курсу гривні до євро вартість товару підлягає коригуванню, позивач та відповідач тим самим передбачили і порядок такого розрахунку, який, з урахуванням приписів презумпції правомірності правочину, закріпленого ст. 204 ЦК України та ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для дотримання сторонами.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для визнання позовних вимог у частині стягнення основної заборгованості в розмірі 395.849,73грн. законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН І ВИСНОВОК СУДУ ЩОДО СТЯГЕННЯ ПЕНІ ТА 28% РІЧНИХ

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до пунктів 4.1., 4.5. Договору за невиконання договірних зобов`язань та порушення строків сплати за Товар, передбачених п. 2.6. Договору Покупець несе матеріальну відповідальність у вигляді пені в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення. У разі порушення Покупцем строків оплати Товару, Продавець має право застосувати (нарахувати), а Покупець зобов`язаний виконати (оплатити) наступний захід правової відповідальності 28% річних від простроченої суми.

На підставі вказаних норм та положень Договору здійснив нарахування відповідачеві пені за період з 25.01.2020 по 22.07.2020 в розмірі 52.754,50грн. та 28% річних за період з 25.01.2020 по 23.10.2020 у сумі 110.830,85грн.

Наведений позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог (вх. №4208 від 27.10.2020) розрахунок пені в сумі 52.754,50грн. та 28% річних у розмірі 110.830,85грн. не відповідає вимогам чинного законодавства (статті та умовам Договору купівлі-продажу від 09.10.2019 №09/2019, оскільки здійснений без урахування зміни курсу гривні до євро, як то передбачено положеннями пункту 2.5 цього Договору.

Натомість наданий позивач розрахунок пені за період з 28.01.2020 по 22.07.2020 та 28% річних за період з 28.01.2020 по 23.10.2020 (вх. № від 4884 від 01.12.2020) повністю відповідає вимогам чинного законодавства (Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а також положенням частини п`ятої статті 254 ЦК України, частини шостої статті 232 ГК України), а також здійснений з урахуванням зміни курсу гривні до євро (пункт 2.5. Договору).

А отже, позовні вимоги в частині стягнення пені та 28% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 44.432,93грн. та 99.153,17грн. відповідно. В іншій частині вимоги щодо стягнення пені та 28% річних є безпідставними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Суд критично оцінює твердження відповідача про безпідставність нарахування 28% річних з огляду на те, що знецінення коштів не відбувається внаслідок визначення суми договору в Євро.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово та послідовно, зокрема, у постанові від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, звертала увагу, що нарахування відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що нарахування 28% річних здійснювалось позивачем на суму заборгованісті в гривневому еквіваленті, а не в Євро, тому їх стягнення є правомірним та обґрунтованим, оскільки відповідає вимогам чинного законодавства України та умовам Договору.

Посилання відповідача на постанову Вищого господарського суду України від 28.03.2017 у справі №908/1771/16 судом відхиляється, оскільки відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд вважає за необхідне врахувати практику Європейського суду з прав людини та керуючись рішенням цього суду від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" зазначає про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Зважаючи на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ

В силу статті 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 8.091,54грн.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10.000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Як свідчать матеріали справи, позивачем ФОП Мінковським І.Г. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10.000,00грн. під час розгляду справи надано: Договір про надання правничої допомоги від 09.09.2020 №09/09, укладений між АО "Адвокатська фірма "ЛЕГІОН" та ФОП Мінковським І.Г. (т. I, а.с. 201 зворотна сторона, 202); Перелік юридичних послуг, що надаються за Договором, порядок і розмір їх оплати (Додаток №1, т. I, а.с. 202 зворотна сторона), в якому зазначено, що Адвокатське об`єднання надає юридичні послуги з консультування щодо наявності правових підстав для стягнення з ФГ "КУБАНЬ" грошових коштів за Договором купівлі-продажу від 09.10.2019 №09/2019 у справі №922/2348/20; Погодинні ставки спеціалістів Адвокатського об`єдання (Додаток №2, т. I, а.с. 203); Рахунок від 09.09.2020 №1 на суму 10.000,00грн.; Акт виконаних робіт (послуг) від 12.11.2019 №б/н за Договором про надання правничої допомоги від 09.09.2020 №09/09 (т. I, а.с. 204); Платіжне доручення від 11.09.2020 №131 на суму 10.000,00грн.; Ордер серії ОД №426786 від 24.09.2020 (т. I, а.с. 123); Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (т. I, а.с. 200).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання АО "Адвокатська фірма "ЛЕГІОН" професійної правничої допомоги ФОП Мінковському І.Г. у справі №922/2348/20.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

За висновками суду, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію розумності їхнього розміру, є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), підтверджується відповідними доказами. Клопотань від відповідача ФГ "КУБАНЬ" щодо зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не надходило.

Суд відхиляє заперечення відповідача, з огляду на наступне.

Аналіз частини другої статті 124 ГПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Таким чином, неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №922/2167/19).

Що стосується часу, витраченого адвокатом на підготовку клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Суд зазначає, що незгода відповідача ФГ "КУБАНЬ" із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу без надання відповідних належних та допустимих доказів, не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача про відшкодування судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача в розмірі 9.642,51грн., розрахованих пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Господарським судом 17.12.2020 при оголошенні вступної та резолютивної частини рішення помилково було зазначено про стягнення з ФГ "КУБАНЬ" на користь ФОП Мінковського І.Г. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10.000,00грн., замість 9.642,51грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.12.2020 у справі №922/2348/20 виправлено описку, допущену в резолютивній частині рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2020 у справі №922/2348/20, виклавши пункт 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Фермерського господарства "КУБАНЬ" (64713, Харківська обл., Барвінківський р-н, сел. Іванівка (Іванівська Друга с/рада), вул. Хачатурова, буд. 10, кв. 2, ) на користь Фізичної особи-підприємця Мінковського Ігоря Георгійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

- 395.849,73 грн. основна заборгованість по оплаті за товар за Договором від 09.10.2019 №09/2019;

- 44.432,93 грн. пеня;

- 99.153,17 грн. 28% річних;

- 8.091,54 грн. витрати зі сплати судового збору;

- 9.642,51 грн. витрат на професійну правничу допомогу".

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "КУБАНЬ" (64713, Харківська обл., Барвінківський р-н, сел. Іванівка (Іванівська Друга с/рада), вул. Хачатурова, буд. 10, кв. 2, ) на користь Фізичної особи-підприємця Мінковського Ігоря Георгійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

- 395.849,73 грн. основна заборгованість по оплаті за товар за Договором від 09.10.2019 №09/2019;

- 44.432,93 грн. пеня;

- 99.153,17 грн. 28% річних;

- 8.091,54 грн. витрати зі сплати судового збору;

- 9.642,51 грн. витрат на професійну правничу допомогу

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "28" грудня 2020 р.

Суддя О.В. Бринцев

/справа №922/2348/20/