РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2020Справа № 920/764/20

За позовомБуринської міської ради
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця"
прозобов`язання вчинити дії
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачане з`явились;
від відповідачаСімчук І.А.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Буринська міська рада звернулася до Господарського суду Сумської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця", в якому просить зобов`язати відповідача перейменувати залізничну станцію "Путивль" на станцію "Буринь", що знаходиться по площі Привокзальна в місті Буринь Буринського району Сумської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідач умисно не виконує рішення виконавчого комітету, рішення сесії Буринської міської ради щодо перейменування залізничної станції, у зв`язку з чим Буринська міська рада, як орган місцевого самоврядування, позбавлена можливості виконати власні (самоврядні) повноваження щодо перейменування станції Путивль в інший спосіб, тому змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 30.07.2020 у справі №920/764/20 вказану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2020, після усунення позивачем обставин, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху, за вказаним позовом відкрито провадження у справі №920/764/20, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 15.10.2020.

07.10.2020 від позивача надійшла заява про проведення судового засідання 15.10.2020 у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 відмовлено у задоволенні заяви Буринської міської ради про проведення судового засідання 15.10.2020 у справі №920/764/20 в режимі відеоконференції.

У підготовчому засіданні 15.10.2020 було оголошено перерву до 19.11.2020. Позивачу направлено повідомлення про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 19.11.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

19.10.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, стверджуючи, серед іншого, що перейменування станції Путивль на станцію Буринь не підпадає під жоден з випадків, визначених ч.11 ст.5 Закону України "Про географічні назви".

Крім того за твердженнями відповідача, згідно ч.2 ст.12 Закону України "Про географічні назви" найменування або перейменування географічних об`єктів за пропозицією органу місцевого самоврядування здійснюється за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету, а в бюджеті міста Буринь на 2019 та 2020 роки такі витрати не передбачені.

16.11.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення по справі.

17.11.2020 від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника, яка судом задоволена.

18.11.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.12.2020.

Представник позивача у судове засідання 16.12.2020 не з`явився.

Враховуючи, що позиція позивача викладена ним у заявах по суті справи, а також з огляду на раніше подані позивачем клопотання про розгляд справи без участі його представника у судових засіданнях, суд вважає за можливе розгляд справи проводити без участі представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.12.2020 проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов та письмових запереченнях проти позову.

В судовому засіданні 16.12.2020 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.01.2019 рішенням виконавчого комітету Буринської міської ради Сумської області №16 "Про перейменування залізничної станції Путивль", зокрема, вирішено підтримати ініціативу міського голови щодо перейменування залізничної станції Путивль на залізничну станцію Буринь, провести громадське обговорення проекту рішення міської ради сьомого скликання "Про перейменування залізничної станції Путивль".

Відповідно до звіту про проведення громадського обговорення щодо перейменування залізничної станції Путивль на залізничну станцію Буринь у період проведення громадського обговорення з 22.01.2019 по 20.03.2019 надійшло 240 листів від жителів громади, з яких за перейменування висловилися 236 осіб, проти 4 особи, у мережі Фейсбук з підтримкою ініціативи перейменування отримано 53 повідомлення.

Листом від 02.04.2019 №912 Буринська міська рада просила Міністерство інфраструктури України надати висновок щодо погодження перейменування залізничної станції Путивль на залізничну станцію Буринь.

Листом від 23.04.2019 №5152/45/10-19 Міністерство інфраструктури України погодило перейменування залізничної станції Путивль регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на залізничну станцію Буринь та пропонувало звернутися до регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" з метою проведення подальшої роботи з перейменування станції.

Рішенням Буринської міської ради Сумської області від 15.05.2019 "Про перейменування залізничної станції", зокрема, вирішено звернутися до регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" з пропозицією перейменувати залізничну станцію Путивль регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на залізничну станцію Буринь.

Листом від 17.05.2019 №1206 Буринська міська рада просила регіональну філію "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" перейменувати залізничну станцію Путивль на залізничну станцію Буринь.

20.08.2019 Буринська міська рада листом №1914 повторно просила регіональну філію "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" перейменувати залізничну станцію Путивль на залізничну станцію Буринь.

Листом від 19.09.2019 №НЗ-1-4/270 регіональна філія "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" повідомила Буринську міську раду про те, що назва станції Путівль не суперечить Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в України та заборону пропаганди їхньої символіки", а перейменування залізничної станції Путивль регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на залізничну станцію Буринь потребує значних фінансових затрат та внесення відповідних змін до міжнародних угод із залізницями СНД та країн Балтії.

Листом від 26.09.2019 №2126 Буринська міська рада просила Міністерство інфраструктури України посприяти у вирішенні питання перейменування залізничної станції Путивль на залізничну станцію Буринь.

Листом від 09.10.2019 №НЗР-5/739 регіональна філія "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" повідомила Буринську міську раду про те, що перейменування станції Путівль на станцію Буринь не підпадає під жоден з випадків, визначених ч.11 ст.5 Закону України "Про географічні назви", а тому повторне звернення Буринської міської ради не може буди вирішено позитивно.

Листом від 25.11.2019 №13184/45/10-19 на адресу Буринської міської ради Міністерство інфраструктури України зазначило, що відповідно до ч.8 ст.5 Закону України "Про географічні назви" назви залізничних станцій, як правило, повинні бути похідними від назв населених пунктів або їхніх частин, у яких або поряд з якими вони розташовані. Крім того, Міністерство інфраструктури України погодило перейменування залізничної станції Путивль регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на залізничну станцію Буринь.

Рішенням Буринської міської ради Сумської області від 17.06.2020 "Про перейменування залізничної станції", зокрема, вирішено перейменувати залізничну станцію Путивль на залізничну станцію Буринь.

Доказів оскарження цього рішення в установленому законом порядку матеріали справи не містять.

Листом від 08.07.2020 №НГ-08/992 регіональна філія "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" повідомила Буринську міську раду про те, що перейменування станції Путивль на станцію Буринь не підпадає під жоден з випадків, визначених ч.11 ст.5 Закону України "Про географічні назви", а рішення Буринської міської ради будуть виконуватись, якщо будуть прийняті у відповідності до вимог Конституції України тощо.

Заходів щодо перейменування станції Путивль на станцію Буринь залізницею здійснено не було, що і зумовило виникнення спору між сторонами та звернення позивача до суду з указаним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.1 Закону України "Про географічні назви" (далі - Закон) географічні назви - власні назви географічних об`єктів, що застосовуються для їх розпізнавання та встановлення відмінності від інших об`єктів; географічні об`єкти - цілісні і відносно стабільні утворення Землі природного або антропогенного походження, що існують або існували в минулому і характеризуються певним місцеположенням.

До соціально-економічних географічних об`єктів названою нормою Закону віднесено залізничні станції.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону, найменування та перейменування географічних об`єктів - це присвоєння назв географічним об`єктам відповідними органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.8 ст.5 Закону назви залізничних станцій, портів, пристаней, аеропортів та інших об`єктів транспорту, як правило, повинні бути похідними від назв населених пунктів або їхніх частин, у яких або поряд з якими вони розташовані. Зазначені об`єкти транспорту, розташовані поза населеними пунктами, як правило, найменовуються з урахуванням назв найближчих значних географічних об`єктів.

Частиною 11 ст.5 Закону визначено, що перейменування географічних об`єктів здійснюється у випадку: повторення назв однорідних географічних об`єктів у межах однієї адміністративно-територіальної одиниці; необхідності повернення окремим географічним об`єктам їхніх історичних назв; істотної зміни функції або призначення географічного об`єкта; необхідності приведення назви географічного об`єкта у відповідність із вимогами Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки".

Згідно із ст.7 Закону найменування та перейменування географічних об`єктів у межах визначених законом повноважень та відповідно до вимог цього Закону щодо географічних об`єктів, розташованих відповідно на території села, селища, міста, здійснюють сільські, селищні, міські ради.

У ст.8 зазначеного Закону унормовано, що пропозиції щодо найменування та перейменування географічного об`єкта з необхідним обґрунтуванням, картографічними матеріалами, розрахунками та кошторисами витрат, пов`язаних з таким найменуванням та перейменуванням, у межах, визначених законом, можуть вносити органи влади, підприємства, установи, організації та громадяни України. Пропозиції щодо найменування та перейменування географічного об`єкта вносяться до відповідних органів, зазначених у статті 7 цього Закону. Розгляд таких пропозицій, якщо інше не передбачено Конституцією України та законом, обов`язково має здійснюватися з урахуванням відповідно: пропозицій відповідних рад - щодо найменування та перейменування географічних об`єктів, розташованих на території кількох адміністративно-територіальних одиниць; висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері транспорту - щодо найменування та перейменування залізничних станцій, портів, пристаней, аеропортів та інших об`єктів транспорту.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону найменування або перейменування географічних об`єктів за пропозицією органу місцевого самоврядування здійснюється за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

В даному випадку, позивач ініціював питання щодо перейменування залізничної станції за процедурою, регламентованою Законом України "Про географічні назви".

Отже, як випливає з ч.2 ст.12 Закону, фінансування відповідних заходів має здійснюватися саме за рахунок коштів міського бюджету.

Проте, у рішенні позивача від 17.06.2020 про перейменування залізничної станції фінансово-економічного обґрунтування заходів, пов`язаних з реалізацією цього рішення, не визначено, зазначено лише про направлення рішення до залізниці для його виконання згідно з чинним законодавством.

В свою чергу, відповідач вказує, що позивач не звертався до залізниці з пропозиціями щодо визначення обсягу робіт, узгодження розміру витрат на перейменування станції, та їх компенсації, а фінансовим планом відповідача на поточний рік витрати на перейменування залізничної станції Путивль не передбачені.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

В Законі України "Про географічні назви", на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, відсутні норми, з яких би безпосередньо виникав обов`язок відповідача виконати дії, про зобов`язання вчинення яких просить позивач. Обов`язковому перейменуванню підлягають тільки географічні об`єкти, назви яких містять у собі символіку комуністичного тоталітарного режиму, адже ч. 11 ст. 5 зазначеного Закону однією з підстав перейменування географічних об`єктів визначає необхідність приведення назви географічного об`єкта у відповідність із вимогами Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки". Між тим, спірні правовідносини пов`язані з присвоєнням залізничній станції назви, похідної від назви населеного пункту, на якій ця станція знаходиться.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Буринської міської ради до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" про зобов`язання відповідача перейменувати залізничну станцію "Путивль" на станцію "Буринь", що знаходиться по площі Привокзальна в місті Буринь Буринського району Сумської області.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір залишається за позивачем.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257, п.п.17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.12.2020

Суддя Ю.М. Смирнова