ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2513/20

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/2513/20

за позовом Державного підприємства «Гарантований покупець», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія», м. Вишневе

про стягнення 17 144,55 грн.

Представники:

від позивача: Левченко Д.Ю., адвокат, довіреність № 29-Д від 15.01.2019;

від відповідача: Андрієвська О.В., адвокат, довіреність № 146 від 04.06.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Гарантований покупець» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (надалі-відповідач) про стягнення 17 144,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 40/01 від 26.06.2019 в частині своєчасного внесення платежу за електричну енергію, що стало підставою для нарахування позивачем до стягнення з відповідача 17 144,55 грн. пені.

Ухвалою суду від 07.09.2020 відкрито провадження у справі № 911/2513/20, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначено у підготовчому засіданні на 07.10.2020. Проте, у зв`язку із перебуванням судді Христенко О.О. на лікарняному, підготовче засідання у справі № 911/2513/20, призначене на 07.10.2020 не відбулось.

23.09.2020 через канцелярію суду відповідачем був поданий відзив б/н від 21.09.2020 (вх. № 20224/20) на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Так, заперечуючи проти позову, відповідач вказує на своєчасне внесення платежу, а отже відсутність з його боку порушення строків оплати.

05.10.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь № 15/2856 від 02.10.2020 (вх. № 21364/20) на відзив на позовну заяву, в якій останній підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі вказує на невірне тлумачення відповідачем умов договору та все ж таки несвоєчасне внесення відповідачем обумовленого договором платежу.

22.10.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення б/н від 19.10.2020 (вх. № 22961/20), в яких останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує на належне та своєчасне виконання умов Договору № 40/01 від 26.06.2019, в частині внесення третього платежу, оскільки умовами договору, зокрема, п. 4.4 визначено, що оплата за кожною щомісячною угодою продажу електричної енергії здійснюється наступним чином: третій платіж - не пізніше останнього дня місяця поставки, проте оскільки день оплати припадав на вихідний, отже відповідачем цілком правомірно здійснено оплату електричної енергію на наступний робочий день.

Ухвалою суду від 22.10.2020 підготовче засідання у справі № 911/2513/20 призначено на 18.11.2020.

Ухвалою суду від 18.11.2020 закрито підготовче провадження, справу № 911/2513/20 призначено до розгляду по суті на 16.12.2020.

Присутнім в судовому засіданні 16.12.2020 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові; представник відповідача заперечував проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2019 між Державним підприємством «Гарантований покупець» (позивач/гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (відповідач/електропостачальник) укладений Договір № 40/01.

За умовами п. 1.1 договору гарантований покупець зобов`язується продавати, а електропостачальник зобов`язується на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2019 № 512) купувати електричну енергію в обсягах, необхідних для постачання побутовим споживачам, відповідно до умов цього договору.

Обсяг, ціна, орієнтована вартість, графік постачання електричної енергії та інші умови продажу електричної енергії, яку гарантований покупець продає, а електропостачальник купує в розрахунковому періоді за цим договором визначається шляхом підписання щомісячних угод про продаж електричної енергії за формою, наведеною в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору (п. 3.1 договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць (з 00.00 годин першого по 24.00 годин останнього числа включно) (п. 3.3 договору).

До 25 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, сторони за допомогою електронної пошти узгоджують щомісячні угоди продажу електричної енергії, в розрахунковому періоді, в яких зазначається запланований обсяг, ціна, орієнтована вартість електричної енергії, добові графіки постачання електроенергії в розрахунковому періоді (п. 3.4 договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, електропостачаник розраховується з гарантованим покупцем за електричну енергію за цінами, що визначені у щомісячних угодах продажу електричної енергії.

Зобов`язання з оплати вважається виконаним після того, як на рахунок гарантованого покупця надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 4.4 договору оплата за кожною щомісячною угодою продажу електричної енергії здійснюється покупцем наступним чином, зокрема, третій платіж - не пізніше останнього дня місяця поставки в обсязі 10 % орієнтовної вартості електричної енергії в розрахунковому періоді (з ПДВ) за відповідно щомісячною угодою продажу електричної енергії.

Якщо день оплати припадає на небанківський день, покупець здійснює відповідну оплату не пізніше останнього банківського дня, що передує дню оплати.

Умовами п. 11.1 договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання. В частині купівлі електричної енергії електропостачальником договір набуває чинності з моменту впровадження повномасштабного ринку електричної енергії згідно з Законом України «Про ринок електричної енергії», а саме: з 01.07.2019 та діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту здійснення розрахунків між сторонами у повному обсязі.

Внаслідок укладення Договору № 40/01 від 26.06.2019, між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт зобов`язана сторона, у тому числі боржник зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, відповідно до п.п. 2.3 щомісячної угоди продажу електричної енергії від 26.07.2019 за № 33/01 обсяг продажу (постачання) електричної енергії з: 00:00 01.08.2019 по 24:00 31.08.2019 становить 229 420 000 кВтг; орієнтована вартість електричної енергії, включаючи ПДВ, становить 92 025 868,08 грн.

Враховуючи наведене, ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», за умовами договору, взяло на себе обов`язок щодо здійснення платежу в розмірі 9 202 586,81 грн. (10 % від орієнтованої вартості електричної енергії, визначеної умовами щомісячної угоди від 26.07.2019 № 33/01), до 30.08.2019 (п`ятниця).

Однак, як стверджує позивач, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе за умовами Договору № 40/01 від 26.06.2019 зобов`язання, здійснивши третій платіж з пропуском строку на 2 дні, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача 17 144,55 грн. пені.

Відповідне порушення відповідачем умов договору стало підставою для звернення позивача до господарського суду із позовом про стягнення пені в сумі 17 144,55 грн.

Умовами п. 8.3 договору визначено, що за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати за цим договором сторона, яка допустила таке несвоєчасне виконання, сплачує протилежній стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконаного (невиконаного) грошового зобов`язання, за кожен день прострочення.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України, визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно з приписами ст. ст. 216-218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Так, звертаючись із позовом, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 40/01 від 26.06.2019 в частині своєчасного внесення платежу, що стало підставою для нарахування позивачем до стягнення з відповідача 17 144,55 грн. пені. За твердженням позивача, відповідачем повинно було здійснено платіж в сумі 9 202 586,81 грн. до 30.08.2019, оскільки 31.08.2019 (останній день місяця) припадає на суботу, тобто, небанківський день.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено платіж лише 02.09.2019, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 11 від 02.09.2019.

В свою чергу, відповідач заперечуючи проти позовних вимог в повному обсязі, вказував на своєчасне та належне виконання умов Договору № 40/01 від 26.06.2019, в частині внесення третього платежу, оскільки умовами договору, зокрема, п. 4.4 визначено, що оплата за кожною щомісячною угодою продажу електричної енергії здійснюється наступним чином: третій платіж - не пізніше останнього дня місяця поставки. Проте, оскільки останній день серпня 2019 припадає на вихідний день, то відповідно до ст. 254 ЦК України днем оплати вважається 02.09.2019. Отже, за твердженням відповідача, строк для внесення платежу останнім не пропущений.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно з ч.ч. 3 та 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як зазначено вище, умовами п. 4.4 договору визначено, що оплата за кожною щомісячною угодою продажу електричної енергії здійснюється покупцем наступним чином, зокрема, третій платіж - не пізніше останнього дня місяця поставки в обсязі 10 % орієнтовної вартості електричної енергії в розрахунковому періоді (з ПДВ) за відповідно щомісячною угодою продажу електричної енергії.

Якщо день оплати припадає на небанківський день, покупець здійснює відповідну оплату не пізніше останнього банківського дня, що передує дню оплати.

У відповідності до ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших приписів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних мовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що пов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Умовами Договору № 40/01 від 26.06.2019 сторони без заперечень та зауважень, в добровільному порядку узгодили, що якщо день оплати припадає на небанківський день, покупець здійснює відповідну оплату не пізніше останнього банківського дня, що передує дню оплати.

Таким чином, підписуючи Договір № 40/01 від 26.06.2019 позивачем та відповідачем за взаємною згодою передбачено строк виконання зобов`язань з оплати електричної енергії, а визначення початку перебігу строку шляхом посилання на певну подію може застосовуватись перш за все як засіб захисту інтересів однієї із сторін у договорі.

Таким чином, суд, перевіривши наявний у справі здійснений позивачем розрахунок пені встановив, що такий є арифметично вірними, відповідає вказаним вимогам законодавства та обставинам справи.

Також судом не приймаються посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 19.05.2004 у справі № 11-рп/2004, яке було прийнято за наслідком розгляду подання Президента України про офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 90, п. 8 ч. 1 ст. 106 Конституції України з приводу повноважень Президента щодо дострокового припинення повноважень Верховної Ради України. Висновки Конституційного Суду у вказані справі не стосувались трактування ст. 254 Цивільного кодексу України.

У постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 у справі № 21-18а15, на яку посилається відповідач, зроблені висновки за наслідками розгляду адміністративної справи і стосуються строків надання податкових декларацій, визначених Податковим кодексом України.

У постанові Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 927/490/18 висновки суду стосувались процесуальних строків, визначених ст. 116 ГПК України.

Поруч з цим, в судовому засіданні 16.12.2020 представником відповідача заявлено усне клопотання про зменшення розміру пені, у разі задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності збитків, які б могли бути спричинені простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань за договором.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 1 ст. 550 Цивільного кодексу України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

Посилання відповідача, зокрема, на відсутність понесених позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасно внесеного платежу, є недостатніми для зменшення розміру заявленої пені.

Встановивши причини невиконання відповідачем грошового зобов`язання та надавши належну оцінку обставинам такого невиконання, відсутність в матеріалах справи належних доказів, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру пені, виходячи з обставин винятковості та майнового стану сторін, суд не вбачає підстав для зменшення пені.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених господарським судом обставин, приймаючи до уваги загальні засади цивільного законодавства, зокрема, свободу договору, господарський суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Гарантований покупець» є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, 8-В, ) на користь Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ) 17 144 (сімнадцять тисяч сто сорок чотири) грн. 55 коп. пені та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 29.12.2020.

Суддя О.О. Христенко