УХВАЛА

28 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 910/19925/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Дроботової Т. Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі

за позовом ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л. П. (VR Global Partners, L.P.)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державне територіально - галузевого об`єднання "Південно - західна залізниця",

про стягнення 12 847 604,17 доларів США, що еквівалентно 346 003 684,30 грн та 114 247 667,01 грн,

за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л. П. (VR Global Partners, L.P.)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державного територіально - галузевого об`єднання "Південно - західна залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційно промислово-інвестиційний банк"

про визнання зобов`язання припиненим,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця") на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 (повний текст складено 25.11.2020) та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 910/19925/17, подана 15.12.2020 через Північний апеляційний господарський суд.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За змістом підпункту 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду необхідно сплатити 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" у редакції, що діяла на час подачі позову, ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становила 1,5 % ціни позову, але не менше 1 (1600,00 грн) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 150 (240,00,00 грн) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" у редакції, що діяла на час подачі позову, ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справлявся у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідну заяву або скаргу було подано до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1 600,00 грн (станом на 01.01. 2017).

Предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 в частині залишення в силі рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості у розмірі 12 500 000,00 доларів США, пені у розмірі 85 720 680,04 грн, стягнення 3% річних у розмірі 2 525 338,70 грн, а також відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання зобов`язання припиненим, тобто 1 майнова вимога (за первісним позовом) та 1 немайнова (за зустрічним позовом).

Отже за подання касаційної скарги на рішення суду у справі № 910/19925/17 необхідно сплатити судовий збір за оскарження немайнової вимоги (1 600,00 грн х 1) х 200% =3 200,00 грн

Втім щодо вимог майнового характеру, то звертаючись із касаційною скаргою, заявник мав сплатити судовий збір у сумі 480 000,00 грн, а саме (240 000,00 грн х 200 %), де 240 000,00 грн - максимальний розмір судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, оскільки 1,5 % від ціни позову перевищує зазначений максимальний розмір, а саме 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Ураховуючи зазначене, за подання касаційної скарги скаржникові необхідно сплатити 483 200,00 грн.

АТ "Українська залізниця" не додало до касаційної скарги платіжного доручення, яке би підтверджувало сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Виходячи із положень частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Таким чином, АТ "Українська залізниця" необхідно сплатити судовий збір і надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у сумі 483 200,00 грн за наведеними нижче реквізитами.

- Отримувач коштів: УК у Печерському р-ні/Печерський р-н/22030102,

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897;

- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- Код банку отримувача (МФО): 899998;

- Рахунок отримувача: UA0026007

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)"

Крім того, відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним.

Отже, системний аналіз наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Згідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Таким чином, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1) - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах; пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення; пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Проте, подана касаційна скарга обмежується фактично незгодою з оскаржуваною постановою та містить лише цитування частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України без зазначення відповідної підстави (підстав) подання цієї скарги, передбачених частиною 2 статті 287 цього Кодексу.

Оскільки у касаційній скарзі скаржником не зазначено передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав) подання цієї скарги, відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України її слід залишити без руху.

Крім того, за змістом частин 1 та 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на день звернення скаржника із касаційною скаргою) сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Водночас згідно з частиною 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

В порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

При цьому, адвокат може представляти юридичну особу, з якою він перебуває у трудових відносинах, за умови укладення з такою юридичною особою договору про правову допомогу з дотриманням усіх вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" в тому числі й щодо конфлікту інтересів.

Від імені АТ "Українська залізниця" касаційну скаргу підписано представником Пішковцій О. В., яка відповідно до доданої до касаційної скарги копії довіреності є головний юрисконсульт відділу взаємодії з органами Державної виконавчої служби Юридичного департаменту АТ "Українська залізниця". Крім того, додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Отже, АТ "Українська залізниця" необхідно подати Суду належні докази на підтвердження повноважень Пішковцій О. В. на право підпису касаційної скарги, визначених Господарським процесуальним кодексом України.

Суд визначає скаржникові спосіб усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в цій ухвалі, шляхом надання доказів сплати судового збору, надання документів на підтвердження повноважень та подачі нової редакції касаційної скарги із належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (із урахуванням змісту цієї ухвали), а також доказів надіслання нової редакції касаційної скарги сторонам у справі.

У разі невиконання у встановлений законом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржникові.

Керуючись статтями 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 910/19925/17 залишити без руху до 22.01.2021, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів із дня вручення її скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Б. Дроботова