ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р. Справа №914/65/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

без виклику сторін.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ №39/3-3209-20 від 14.11.2020

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.11.2020 (суддя Яворський Б.І.) про відмову в поновленні процесуального строку

за скаргою на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, м. Львів

у справі №914/65/20

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: Львівського комунального підприємства За замком, м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 152 123,74 грн

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини та суть спору.

У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/65/20 за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Львівського комунального підприємства «За замком» про стягнення 152 123,74 грн.,

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.03.2020 у справі №914/65/20 позовні вимоги задоволено, присуджено до стягнення з ЛКП «За замком» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 58 464,97 грн. основного боргу, 10 242,61 грн. пені, 74 660,95 грн. втрат від інфляції, 8 755,21 грн. 3% річних та 2 281,86 грн. судового збору.

Господарським судом Львівської області на примусове виконання ухваленого рішення 03.04.2020 видано наказ.

02.11.2020 на розгляд Господарського суду Львівської області від АТ «НАК «Нафтогаз України» надійшла скарга на дії (бездіяльність) Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у справі № 914/65/20 з клопотанням про поновлення строку для подання скарги (вх..№31501/20), у якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність органу ДВС при примусовому виконанню наказу Господарського суду Львівської області від 03.04.2020 (ВП 61903006);

- визнати неправомірними дії органу ДВС щодо повернення стягувачу наказу Господарського суду Львівської області від 03.04.2020 з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (ВП № 61903006);

- зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) усунути порушення прав стягувача у виконавчому провадженні ВП № 61903006 та провести виконавчі дії у строки, встановлені Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник у клопотанні від 02.11.2020 в обґрунтування пропуску десятиденного строку зазначив, що постанову ДВС про повернення виконавчого документа стягувач отримав 05.10.2020, а скарга на дії органу ДВС (вх.№2715/20 від 22.10.2020) була сформована у системі «Електронний суд» 15.10.2020 та направлена до суду в межах строків, визначених ст.341 ГПК України, однак з незрозумілих причин така була автоматизовано розподілена лише 22.10.2020 о 10:12.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.11.2020 відмовлено АТ «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання скарги на дії органу ДВС; скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії органу державної виконавчої служби (вх.№2818/20 від 02.11.2020) залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що згідно отриманих відомостей скарга та окремо прикріплені до неї додатки були отримані судом 21.10.2020 об 14:42 год, а 22.10.2020 проведено автоматизований розподіл скарги на дії ДВС. Докази того, що скарга була надіслана (подана) саме 15.10.2020 скаржник не надав, а у матеріалах справи вони відсутні.

Узагальнення доводів апеляційної скарги та інших учасників процесу.

АТ «НАК «Нафтогаз України» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу заявника на дії та бездіяльність органу ДВС щодо надсилання без виконання наказу від 03.04.2020 №914/65/20. У своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що суд першої інстанції ухвалою суду від 23.10.2020 безпідставно відмовив заявнику щодо розгляду скарги, покликаючись на пропуск строку для подання такої скарги. Крім цього, апелянт зазначає, що ним отримано постанову від органу ДВС 05.10.2020, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції № 16909/9. При цьому, 15.10.2020 через систему «Електронний суд» стягувачем було скеровано скаргу, однак з незрозумілих причин до суду така скарга надійшла лише 21.10.2020, а тому, ухвалою від 04.11.2020 йому було відмовлено у поновленні строків.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 апеляційну скаргу призначено в письмовому провадженні без виклику сторін, з огляду на те, що апеляційному перегляду підлягає ухвала про відмову у поновленні строку для подання скарги на дії/бездіяльність державного виконавця.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 341 ГПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як підтверджується матеріалами справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.10.2020 скаргу на дії/бездіяльність державного виконавця залишено без розгляду з підстав того, що скарга у системі «Електронний суд» була сформована 15.10.2020, а надіслана до суду 21.10.2020, тобто з пропуском строку на її звернення до суду та без наведення поважності причин його пропуску.

Скаржник у повторно поданій скарзі від 02.11.2020, в обґрунтування пропуску десятиденного строку покликається на те, що постанову ДВС про повернення виконавчого документа стягувач отримав 05.10.2020, а скарга на дії органу ДВС (вх.№2715/20 від 22.10.2020) була сформована у системі «Електронний суд» 15.10.2020 та направлена до суду в межах строків, визначених ст.341 ГПК України, однак з незрозумілих причин така була автоматизовано розподілена лише 22.10.2020 об 10:12.

Частиною 1 статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідно до інформації з «Реєстр заяв ЕС - Діловодство спеціалізованого суду», вищезазначена скарга після її надіслання у систему «Електронний суд» автоматично була згенерована у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в хронологічному порядку надходження документів до суду. Згідно отриманих відомостей вказана скарга та окремо прикріплені до неї додатки були отримані судом 21.10.2020 о 14:42 год. (а.с.107), а 22.10.2020 проведено автоматизований розподіл відповідної скарги на дії ДВС.

Щодо покликань скаржника на те, що ним сформовано скаргу 15.10.2020 у системі «Електронний суд», то такі є безпідставними, з огляду на те, що формування документа без його підписання та скерування до суду не переривають встановленого ГПК України процесуального строку та не є датою подання цієї скарги до суду.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Отже можливість поновлення пропущеного строку судом не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що заявник не зазначив поважних причин, які б унеможливили звернення скаржника до суду у встановлений 10-ти денний строк з відповідною скаргою, а лише стверджував як у заяві, так і в апеляційній скарзі про подання такої скарги в межах 10-денного строку.

Однак, всупереч доводів як заяви, так і апеляційної скарги, скаржник не надав доказів того, що скарга була надіслана (подана) саме 15.10.2020, а у матеріалах справи вони відсутні.

Щодо покликань скаржника на те, що з незрозумілих причин скарга надійшла до суду 21.10.2020, то колегія суддів зазначає таке.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

За таких обставин, саме на заявника/апелянта покладається обов`язок доведення обставин, на які він покликається, у даному випадку на те, що подана ним скарга скерована до суду саме 15.10.2020. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що з метою надання відповідних доказів, АТ «НАК «Нафтогаз України» вправі було, для прикладу, направити запит до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» з метою отримання відповідної інформації щодо історії подання спірної заяви та її надходження до суду лише через 7 днів після направлення.

Однак, всупереч вимогам ст.ст. 74, 77, 78 ГПК України скаржник не подав належних та достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Враховуючи вищевикладене, скаржник не спростував висновки суду першої інстанцій щодо правових підстав для відмови в задоволенні клопотання про поновлення строку для подання скарги на дії органу ДВС.

А отже, ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.11.2020 у справі №914/65/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до вимог ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.12.2020

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець