ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" грудня 2020 р. Справа № 924/188/20

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Грамчука І.В., при секретарі судового засідання Мазій І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина" с.Гізівщина Любарського району Житомирської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області

та

товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро

про визнання припиненою поруки приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина" за договором поруки № 2П/12АФ-15 від 30.03.2018року, укладеного між ТОВ "Серединецьке", ТОВ "Агротек" та приватним підприємства "Агрофірма "Гізівщина"

Представники сторін:

від позивача: Бойко Р.В., Савчук Ю.М. - представники згідно ордерів

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: не з`явився

В засіданні 23 грудня 2020р. господарським судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: приватне підприємство "Агрофірма "Гізівщина" с.Гізівщина Любарського району Житомирської області звернулось до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області та товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро про визнання припиненою поруки приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина" за договором поруки № 2П/12АФ-15 від 30.03.2018року, укладеного між ТОВ "Серединецьке", ТОВ "Агротек" та приватним підприємства "Агрофірма "Гізівщина".

В обґрунтування позову позивач, посилаючись на те, що оскільки відповідачі як сторони договору фінансового лізингу від 11.03.2015р. № 12АФ-15 (основний договір) уклали додаткові угоди, якими внесли зміни до основного договору (щодо графіку платежів, відповідальності тощо) та визнали порушення їх умов, вважає, що договір поруки припинив свою дію через шість місяців з моменту укладення додаткової угоди до основного договору. Як на правову підставу позову посилається, зокрема на положення ст.ст. 251, 252, 261, 559 ЦК України.

Повноважні представники позивача під час судового розгляду спору позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягають на їх задоволенні.

Відповідач 1 не скористався правом участі свого представника в судових засіданнях, відзиву на позов не подав; причин не вказав; повідомлений про судовий розгляд спору, що підтверджується судовими повістками від 24.04.2020 року та від 26.05.2020 року. Ухвали суду по даній справі повернуті відділенням поштового зв`язку по причині відсутності адресата.

Судом враховується, що ухвали суду по справі № 924/188/20 надсилались на адресу відповідача, зазначену в ЄДРЮО, ФОП та ГФ; за приписами п.7 ст.120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 частини 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про фізичну особу-підприємця, зокрема, місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17, сам лише факт неотримання стороною кореспонденції, яку суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Таким чином, з огляду на надіслання судом процесуальних документів у справі № 924/188/20 на адресу відповідача, зазначену в ЄДРЮО, ФОП та ГФ, проте, їх повернення у зв`язку з відсутністю адресата, вважається, що ухвали суду у справі № 924/188/20 вручені ТОВ Серединецьке.

Представник відповідача 2 у наданому відзиві на позов вважає позов необґрунтованим. Зазначає, що на переконання ТОВ, з огляду на положення п. 5.3.1 договору фінансового лізингу, протягом строку дії договору лізингоодержувач постійно порушував порядок внесення лізингових платежів, Лізингодавцем було прийнято рішення відмовитись від договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015р. та здійснити вилучення предмета лізингу у Лізингоодерувача на підставі виконавчого напису нотаріуса. У зв`язку з відмовою ТОВ "Агротек" від вказаного договору фінансового лізингу 13 травня 2019р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер А.А. було вчинено виконавчий напис про повернення (вилучення та передання) від ТОВ "Серединецьке" на користь ТОВ "Агротек" майна, що було передане у користування на умовах фінансового лізингу за договором фінансового лізингу № 12-АФ-15 від 11.03.2015р. Договір фінансового лізингу № 12Аф-15 від 11.03.2015р. є припиненим.

Договір поруки № 2П/12АФ-15 від 30.03.2018р. укладений для забезпечення виконання зобов`язання відповідачем 1 перед відповідачем 2 за договором фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015р. та усіх додаткових угод до нього та за яким відповідачу 1 передано трактор JoHn Deere 8335R, сер.№1RW8335RJEP085396,2014 року випуску. Вважає, що договір поруки був припиненим ще до подання позовної заяви.

З огляду на обставини справи, належне повідомлення сторін про наявність судового спору та надання можливості забезпечити в повному обсязі право на захист, обов`язок дотримання принципу розумних строків вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу № 924/188/20 по суті.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

11.03.2015 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №12АФ-15 (далі договір), за умовами п. 1.1 якого відповідно до умов цього договору лізингодавець зобов`язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (майно), а лізингоодержувач зобов`язаний прийняти майно та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення цього договору наведені в додатку №1 "Специфікація".

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість майна становить гривневий еквівалент 253 400 доларів США, що розраховується за курсом продажу долару США, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за київським часом (міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладення цього договору (міжбанківський курс договору), та на дату укладання цього договору становить 5 498 780 грн. (вартість майна).

За п. 3.2 договору майно вважається переданим лізингоодержувачу з дати підписання акту приймання-передачі майна.

Згідно з п. 4.1 договору всі платежі за договором здійснюються в національній валюті України відповідно до умов цього договору та додатку № 2 "Графік внесення лізингових платежів" до договору (графі) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Пунктом 4.4 договору передбачено, зокрема, що розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку.

За п. 4.5 договору лізингові платежі складаються з: суми, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в графіку, помноженої на фіксований міжбанківський курс акту приймання-передачі; платежу як винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, який не може бути меншою за 1 гривню, та розраховується в гривнях як різниця між сумою лізингового платежу та сумою, яка відшкодовує частину вартості майна.

У п. 5.3.1 договору лізингу зазначено, що лізингодавець має право відмовитися від договору та вимагати повернення майна від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплати становить більше 30 календарних днів. Вилучення майна у лізингоодержувача не звільняє останнього від обов`язку сплати всіх несплачених до дати вилучення майна лізингових платежів, передбачених договором, в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій.

Право власності на майно переходить до лізингоодержувача за умови сплати ним всіх лізингових платежів в розмірах та у терміни, передбачені графіком, в тому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеного у акті приймання-передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов договору. На підтвердження переходу права власності до лізингоодержувача сторони підписують договір купівлі-продажу (викупу) майна (п. 6.1 договору лізингу).

Відповідно до п. 7.2 договору лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати сімдесяти процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

За умовами п. 8.2 договору лізингу договір може бути розірваний в однобічному порядку з ініціативи лізингодавця, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 днів календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору). В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору.

Припинення дії договору з будь-яких підстав не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором, що мали місце під час його дії (п. 8.5 договору лізингу).

Згідно з п. 10.1 договору лізингу ціна договору становить гривневий еквівалент 318389,42 доларів США, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 6909050,41 грн.

Строк дії договору з 11.03.2015 р. по 20.12.2017 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (п. 11.1 договору).

В п. 11.2 договору зазначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання та втрачає свою чинність після виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому.

Розірвання або припинення договору, а так само відмова сторони від договору не звільняє сторони від виконання всіх зобов`язань по ньому (п. 11.3 договору).

Пунктом 12.1 договору передбачено, що специфікація, графік та акт приймання-передачі майна є невід`ємними частинами цього договору.

За умовами п. 12.4 договору всі зміни і доповнення до даного договору оформляються додатковою угодою, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною даного договору.

У додатку №1 до договору лізингу "Специфікація майна" сторони погодили найменування майна - трактор John Deere 8335R, вартість з урахуванням ПДВ - 253 400 доларів США.

Додатком № 2 до договору лізингу "Графік внесення лізингових платежів" визначено строки платежів (останній - 20.12.2017р.), суми, які компенсують частину вартості предмету лізингу з урахуванням ПДВ, платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно, без ПДВ, та суми чергового лізингового платежу, доларів США.

13.07.2016 р. сторони уклали до договору лізингу додаткову угоду № 2 (далі - додаткова угода № 2), в якій дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015 року, виклавши п.п. 10.2.1, 10.1. та Графік внесення лізингових платежів (Додаток № 2) у новій редакції. Зокрема, п. 10.2.1 викладено в редакції: "Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 85006,98 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 1844651,47 гривень. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2 Договору"; п. 10.1 викладено в редакції: "Ціна Договору становить гривневий еквівалент 339673,98 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 7370925,37 гривень (надалі - Ціна Договору)". Також викладено в новій редакції Додаток № 2 (графік внесення лізингових платежів) до договору лізингу (останній платіж - 20.12.2017 р.).

Крім того, згідно з п. 2 додаткової угоди № 2 сторони погодили сплату простроченої заборгованості по сплаті чергових лізингових платежів згідно Графіку внесення лізингових платежів за жовтень 2015 - червень 2016 року в розмірі 97799,46 доларів США.

Також сторони дійшли згоди внести зміни в п. 7.2 договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015 року, виклавши його у такій редакції: "7.2. У випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений в Графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 365 (трьохсот шістдесяти п`яти) процентів річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України)" (п. 4 додаткової угоди № 2).

У п. 5 додаткової угоди № 2 зазначено, що враховуючи зміну строків платежу за Графіком, сторони дійшли згоди подовжити строк дії договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015 року до 20.12.2017р. включно.

30.03.2018р. сторони уклали до договору лізингу додаткову угоду № 3 (далі - додаткова угода № 3), відповідно до якої станом на 30 березня 2018 року сторони зафіксували, що зобов`язання (в тому числі прострочене) лізингоодержувача перед лізингодавцем в еквіваленті до долара США становить 240877,49 доларів США (п. 1 додаткової угоди № 3).

Згідно з п. 2 додаткової угоди № 3 сторони дійшли згоди внести зміни до договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015 року. Зокрема, викладено в новій редакції п. 10.2.1 договору: "Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно становлять гривневий еквівалент 91866,14 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становлять 1993495,24 гривень. Платежі як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане у лізинг майно у гривнях підлягають перерахунку у відповідності до п. 3.5.2 Договору".

Також п. 10.1 договору викладено в редакції: "Ціна Договору становить гривневий еквівалент 346533,14 доларів США, що за міжбанківським курсом Договору на дату його укладання становить 7519769,14 гривень (надалі - Ціна Договору)".

Крім того, в новій редакції викладено Графік внесення лізингових платежів (Додаток № 2) (останній платіж - 20.06.2019 р.).

У п. 3 додаткової угоди № 3 сторони погодили порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті чергових лізингових платежів згідно Графіку внесення лізингових платежів за період березень 2015 року - листопад 2017 року в розмірі 267005,96 Доларів США.

Окрім того, враховуючи зміну строків платежу за Графіком, сторони продовжили строк дії договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015 року до 20.06.2019р. включно (п. 5 додаткової угоди № 3).

29.03.2018 року зборами власників ПП Агрофірма Гізівщина надано згоду на укладення ПП Агрофірма Гізівщина з ТОВ Агротек та ТОВ Серединецьке трьохсторонніх договорів поруки з метою гарантування виконання ТОВ Серединецьке грошових зобов`язань за договорами фінансового лізингу (зі змінами та доповненнями) , в тому числі № 12АФ-15 від 11.03.2015 року.

30.03.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), приватним підприємством "Агрофірма Гізівщина" (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір поруки № 2П/12АФ-15 (далі - договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого його предметом є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015р. (основний договір).

У п. 1.2 договору поруки сторони встановили, що зобов`язання поручителя перед лізингодавцем є безумовним і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та основним договором, не потребують.

Поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін (п. 1.3 договору поруки).

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 договору поруки передбачено, що у випадках неможливості виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за основним договором: - лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя чи лізингоодержувача або обом сторонам одночасно, повідомивши поручителя про прострочення лізингоодержувачем своїх зобов`язань за основним договором протягом 2 робочих днів з моменту прострочення лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання; - лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 банківських дня до моменту настання строку виконання зобов`язань за основним договором повідомляє лізингодавця та поручителя про неможливість виконання зобов`язань за основним договором. Сторони договору встановлюють, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по основному договору і поручитель не буде в змозі виконати таку вимогу лізингодавця, то лізингодавець має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна поручителя, згідно норм чинного законодавства. Сторони договору встановлюють, що поручитель, після виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору, у відповідності до ст. 556 Цивільного кодексу України, набуває всіх прав лізингодавця як кредитора по виконаному ним зобов`язанню - основному договору.

Згідно з п. 6.1 договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

У п. 6.2 договору сторони зазначили, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється, якщо лізингодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Сторони договору встановлюють, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім) (п. 6.3 договору поруки).

Згідно з п. 6.7 договору договір відображає повне розуміння сторонами предмета цього договору та інших питань, зазначених у цьому договорі.

За умовами п. 6.9 договору поруки сторони погодили обов`язковість скріплення договору та всіх пов`язаних з ним документів відповідними печатками сторін.

Договір поруки підписаний представниками сторін, скріплених відтисками їхніх печаток.

Позивач, вважаючи, що порука припинена з підстав, викладених у позовній заяві, письмових позиціях, звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа, яка звертається до господарського суду з позовом, самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 Цивільного кодексу України).

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 Цивільного кодексу України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, 30.03.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), приватним підприємством "Агрофірма Гізівщина" (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір поруки № 2П/12АФ-15 (далі - договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого його предметом є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015р. (основний договір).

За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договорів поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За загальним правилом, установленим частиною першою статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої статті 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.

Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.

Так, за правилами, передбаченими абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб.

Приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.

Пунктом 1.3 договору поруки № 2П/12АФ-15 від 30 березня 2018 року визначено що для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін.

Пунктом 6.3. договору поруки № 2П/12АФ-15 від 30 березня 2018 року передбачено, що сторони договору встановлюють, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім).

Однак, при вирішенні даного спору судом враховується правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який міститься у постанові від 26.05.2020 у справі № 910/13109/18, згідно якого умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

Тобто, в даному випадку умови договору поруки про те, що у разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім), не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, не звільняють від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Вищевказана правова позиція неодноразово проголошувалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 26.12.2018 у справі № 569/8360/16-ц та у постанові від 09.10.2020 у справі № 903/998/19.

Тобто, у даній справі № 924/188/20 умови пунктів 1.1., 1.3 та 6.3 договору поруки № 2П/12АФ-15 від 30 березня 2018 року не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України, та, відповідно, не звільняють ТОВ"Агротек" від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

Окрім того, суд дійшов висновку, що договір поруки № 2П/12АФ-15 від 30 березня 2018 року містить в собі дві протилежні умови щодо обсягу відповідальності поручителя (як повної і, в той же час - обмеженої), що суперечать одна одній.

Так, сторони в пункті 1.1 договору поруки № 2П/12АФ-15 від 30 березня 2018 року визначили, що предметом договору поруки є зобов`язання приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина" солідарно відповідати в повному обсязі перед лізингодавцем за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, які випливають з умов договору лізингу, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору лізингу.

Отже, в якості предмету договору поруки сторонами визначений повний обсяг солідарної відповідальності поручителя за виконання лізінгоодержувачем своїх зобов`язань як за договором лізингу, так і за усіма додатковими угодами до нього.

В пункті 1.3 того ж розділу договору, що має назву "Предмет договору", сторони конкретизують вищевказані умови, зазначивши, що для внесення будь-яких змін та доповнень до договору лізингу лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін. Отже, сторони договору вважали, що згода поручителя, за пунктом 1.3 не потрібна на будь-які зміни, тобто, згідно цього пункту, поручитель в момент укладання договору погоджується на зміни до договору лізингу без додаткового узгодження з ним цих змін.

Між тим, в пункті 6.3 розділу "Заключні положення" договору міститься протилежна умова (яка суперечить предмету договору) про те, що у разі, якщо без згоди поручителя (наявність чи відсутність якої для сторін договору, на їх думку згідно умов пункту 1.3, юридично неважлива) до договору лізингу вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім). Але ж згідно предмету договору (п.1.1) цей "попередній" обсяг відповідальності, що "залишається без змін", визначений як повний обсяг - як за договором лізингу, так і за усіма додатковими угодами до нього.

За таких умов, коли положення договору суперечать одне одному, об`єктивний аналіз договірних правовідносин, здійснений судом, обґрунтовано включає в себе і оцінку фактичних дій учасників цих правовідносин, здійснених ними на виконання договору.

З огляду на зазначене, беручи до уваги, що:

- в матеріалах справи відсутні докази повідомлення приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина" про укладення додаткової угоди № 2 від 13.07.2016, а також докази повідомлення приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина" про укладення додаткової угоди № 3 від 30.03.2018, якими змінено ціну Основного договору, і як наслідок розмір відповідальності за його невиконання;

- ТОВ "Агротек" не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що поручитель приватне підприємство "Агрофірма "Гізівщина" надав письмову згоду на збільшення ціни договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015 і відповідальності за даним договором;

Суд приходить до висновку про те, що в даному випадку має місце фактичне збільшення зобов`язань за договором фінансового лізингу без погодження з поручителем - приватним підприємством "Агрофірма "Гізівщина", що, відповідно, є підставою для припинення поруки за договором поруки № 2П/12-АФ-15 від 30.03.2018 в силу положень ч.1 ст.559 ЦК України (у редакції на момент укладення договору поруки).

Аналогічного висновку щодо застосування положень частини першої статті 559 ЦК України (у відповідній редакції) дійшов Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.12.2018 у справі № 569/8360/16-ц, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 910/13109/18, Верховний Суд у постанові від 05.11.2020р. у справі 924/174/20, тощо.

Окрім того, доводи відповідача 2 про те, що порука для кожного платежу припиняється через три роки з дня настання сплати для кожного платежу за графіком внесення лізингових платежів, а також те, що порука припинилася внаслідок розірвання договору фінансового лізингу № 12АФ-15 від 11.03.2015 в односторонньому порядку у зв`язку з тим, що 13.05.2019р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Аліною Анатоліївною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1518 є необгрунтованими. Аналогічна правова позиція зформована Великою Палатою Верховного суду, яка викладена у Постанові від 26.05.2020р. у справі № 910/13108/18, у Постановах від 19.10.2020р. у справі № 904/7638/17, від 09.09.2020р. у справі № 924/174/20, від 22.10.2020р. у справі № 924/175/20, від 22.10.2020р. у справі № 924/193/20, від 21.10.2020р. у справі № 924/197/20, від 28.10.2020р. у справі № 924/208/20.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача узв`язку із задоволенням позову.

Окрім того, відповідач 2 у відзиві на позов просить суд стягнути з позивача 9 000 грн. понесених останнім витрат на правову допомогу.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У відповідності до ч. 4 п. 1 ст. 129 ГПУ України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи викладене, у стягненні витрат на правничу допомогу у сумі 9000 грн. необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина", с. Гізівщина Любарського району Житомирської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області та товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро про визнання припиненою поруки ПП "Агрофірма "Гізівщина" за договором поруки № 2П/12АФ-15 від 30.03.2018 року, який укладений між ТОВ "Серединецьке", ТОВ "Агротек" та ПП "Агрофірма "Гізівщина", задовольнити.

Визнати припиненою поруку Приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина" (13130, Житомирська область, Любарський район, с. Гізівщина, вул. Шкільна, 1, код 34403368) за Договором поруки № 2П/12АФ-15 від 30 березня 2018 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (30440, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці, вул. Дорожня, буд. 4, код 32678262), Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1, код 32232765) та Приватним підприємством "Агрофірма "Гізівщина" (13130, Житомирська область, Любарський район, с. Гізівщина, вул. Шкільна, 1, код 34403368).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (30440, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці, вул. Дорожня, буд. 4, код 32678262) на користь Приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина" (13130, Житомирська область, Любарський район, с. Гізівщина, вул. Шкільна, 1, код 34403368) - 1051 грн. судових витрат за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1, код 32232765) на користь Приватного підприємства "Агрофірма "Гізівщина" (13130, Житомирська область, Любарський район, с. Гізівщина, вул. Шкільна, 1, код 34403368) - 1051 грн. судових витрат за подання позовної заяви.

Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.12.2020 року

Суддя І.В. Грамчук

Віддрук. у 4 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (13130, Житомирська обл., Любарський район, село Гізівщина, ВУЛИЦЯ ШКІЛЬНА, будинок 1) ; 3 - відповідачу 1 (30440, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці, вул. Дорожня, буд. 4) ; 4 - відповідачу 2 (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1) - всім рек. з пов. про вручення.