ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р. Справа №914/1478/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючий суддя: Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б., Матущака О.І.,

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за № 14/4-837-19 від 18.11.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.10.2019, суддя: Стороженко О.Ф., м. Львів, повний текст рішення складено 04.11.2019

за позовом акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача комунального підприємства Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівської області

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 11 579,53 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2019 року акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом, в якому просило стягнути з комунального підприємства Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради 11 579,53 грн., а саме: пеню у сумі 9292,18 грн., нарахованої у період з 27.02.2018 по 31.10.2018 за порушення відповідачем грошового зобов`язання (з оплати вартості спожитого газу), передбаченого умовами договору №6223/1718-БО-21 від 10.11.2017; трьох процентів річних (від прострочених платежів) у сумі 1822,00 грн., які нараховані з 27.02.2018 по 31.10.2018 та інфляційних втрат у сумі 465,35 грн., нарахованих за червень-жовтень 2018року згідно з нормою ч.2 ст.625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за отриманий природний газ згідно укладеного договору за № 6223/1718-БО-21 від 10.10.2017, розрахувався з порушенням строків, встановлених договором.

Позивач правовою підставою позову зазначає ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.10.2019 (з врахуванням додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 20.07.2020) зменшено заявлений позивачем розмір пені на 50 відсотків.

Позов акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства "Дрогобичтеплоенерго" Дрогобицької міської ради про стягнення 4 646,09 грн. пені, 1 822,00 грн. - трьох процентів річних та 465,35 грн. інфляційних втрат задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради на користь акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України пеню у сумі 4 646,09 грн., три проценти річних (від прострочених платежів) у сумі 1 822,00 грн. та інфляційні втрати у сумі 465,35 грн., а також витрати на судовий збір у сумі 1 921,00 грн. Відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені у сумі 4 646,09 грн. (у зв`язку зі зменшенням розміру неустойки на 50 відсотків).

Рішення суду першої інстанції обгрунтоване тим, що відповідач, в порушення покладеного на нього обов`язку за договором, своє зобов`язання щодо оплати за поставлений природний газ виконав невчасно, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також, місцевий господарський суд на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України з врахуванням майнового стану сторін та співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій дійшов висновку про зменшення заявленого позивачем розміру пені на 50 %.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство НАК Нафтогаз України (позивач) просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки, а саме пені у сумі 4 646,09 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити позов щодо стягнення неустойки, а саме пені у сумі 4 646,09 грн., в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Зазначає, що суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України, не врахував інтереси та майновий стан позивача, а також те, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими у порівнянні з невиконаним відповідачем грошовим зобов`язанням

Апелянт вважає, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу та скрутне фінансове становище останнього не є винятковим випадком для зменшення розміру неустойки.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погодився з висновками місцевого господарського суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

Зазначає, що про незначну ступінь своєї вини у виникненні спору, оскільки заборгованість виникла у зв`язку із несвоєчасними розрахунками населення та бюджетних організацій з відповідачем за спожитий природний газ. Відповідач також зазначає про те, що працює за тарифами для трьох груп споживачів: населення, бюджетні установи та госпрозрахункові підприємства; дані тарифи затверджуються (погоджуються) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, тарифи не покривають витрати виробництва, виникає різниця в тарифах, яка на сьогоднішній день складає 3,5 млн. грн.

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що позов у справі, що розглядається, подано постачальником до споживача за договором постачання природного газу з вимогою про стягнення грошової суми до складу якої входять штрафні санкції, які нараховані за несвоєчасне виконання споживачем зобов`язань щодо оплати природного газу у вигляді 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Суд першої інстанцій, встановивши характер спірних правовідносин, а також визначивши закон, який їх регулює, дійшов до висновку, що між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли відносини щодо поставки товару, які регулюються положеннями ст.ст. 655, 712 ЦК України, ст. 264 ГК України.

Встановивши факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо строків оплати придбаного природного газу, місцевий господарський суд задоволив вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. А також, на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшив на 50 % розмір заявленої до стягнення пені.

Водночас, доводи та вимоги апеляційної скарги зводяться до оскарження лише відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки, а саме пені в сумі 4 646,09 грн. А тому предметом апеляційного перегляду є правильність застосування судом першої інстанції положень ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України щодо зменшення заявленого позивачем розміру пені на 50 %.

Позивачем не заперечуються висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат.

Під час апеляційного перегляду даної справи, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права або неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а тому не реалізовує надане ч. 4 ст. 269 ГПК України право на вихід за межі доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв`язку з цим, апеляційний господарський суд не аналізує в межах цього апеляційного перегляду правильні висновки суду першої інстанції про визначення характеру спірних правовідносин та застосування до них норм матеріального права, зокрема, в частині: (1) виникнення між позивачем та відповідачем правовідносин щодо поставки природного газу за договором № 6223/1718-БО-21 від 10.10.2017; (2) поставки позивачем у період з жовтня 2017 по квітень 2018 року природного газу на загальну суму 19 084 179,02 грн.; (3) факту порушення відповідачем грошового зобов`язання (з оплати вартості спожитого газу прострочені платежі) за період з 27.02.2018 по 01.03.2018, з 27.03.2018 по 28.03.2018, з 26.04.2018 по 24.05.2018, з 26.05.2018 по 11.06.2018 та нарахованих трьох процентів річних в сумі 1 822,00 грн., пені у сумі 4 646,09 грн. (50% від заявленої), а також інфляційних втрат в сумі 465,35 грн. за період з червня 2018 року по вересень 2018 року.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного перегляду є правильність застосування судом першої інстанції положень ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України щодо зменшення заявленого позивачем розміру пені на 50 %, то під час апеляційного перегляду, суд повинен перевірити чи відповідають вимогам закону, які регламентують порядок зменшення судом розміру неустойки на 50%.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 50%.

В обґрунтування клопотання про зменшення пені відповідач вказав на наступні обставини:

-відповідач працює за тарифами для трьох груп споживачів: населення, бюджетні установи та госпрозрахункові підприємства; дані тарифи затверджуються (погоджуються) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування;

-через те, що тарифи не покривають витрати виробництва, виникає різниця в тарифах, яка на сьогоднішній день складає 3,5 млн. грн.;

-відповідно до «Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (затвердженого Постановою КМУ від 18.06.2014 №217), НКРЕКП розраховує для теплопостачальних підприємств та затверджує реєстри нормативів перерахування коштів;

-відповідно до щомісячного реєстру нормативів, що встановлюється НКРЕКП, визначений відсоток стягнення плати за природний газ з розрахункових рахунків КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР на користь АТ ПАК «Нафтогаз України», а саме 70,28% від отриманих коштів з населення та 60,15% з бюджетних організацій;

-тобто, КП «Дрогобичтеплоенерго» не може вільно розпоряджатися всіма своїми коштами і тому не завжди має можливість вчасно розрахуватися за спожитий природний газ;

-відповідно до ст. 551 ЦК України, ст .233 ГК України, наявні підстави для зменшення суми неустойки до 50%, так як основною причиною невчасного виконання грошового зобов`язання перед позивачем є такі обставини: споживачем послуг теплопостачання є переважно населення (яке невчасно розраховується), а також - збитковість господарської діяльності Підприємства у зв`язку з наявністю значної заборгованості споживачів за надані послуги;

-дебіторська заборгованість відповідача станом на 01.08.2019 становить 15058,50 тис. грн;

-кредиторська заборгованість відповідача станом на 01.08.2019 становить 33487,00 тис. грн.;

-відповідач вживає усіх можливих заходів для вчасної оплати за спожитий природній газ;

-стягнення неустойки в повному розмірі спричинить додаткове збільшення збитків нашого Підприємства, яке не матиме жодних джерел для їх покриття, що може призвести до стану неплатоспроможності;

-КП «Дрогобиччтеплоенерго» ДМР знаходиться у тяжкому фінансовому стані;

-несвоєчасне погашення заборгованості перед Позивачем сталося не з вини Відповідача, оскільки єдиним джерелом для оплати за послуги розподілу природного газу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств, проте, заборгованість споживачів, за умови невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам (що затверджені (погоджені) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування), є об`єктивними обставинами, що і викликають недостатність у Підприємства коштів для погашення заборгованості одночасно і в повному обсязі;

-фінансова неспроможність підприємства може призвести до припинення надання послуг з теплопостачання мешканцям міста Дрогобича та об`єктами соціальної сфери, навчальним закладам, лікарням, дитячим садкам і ін.;

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Судова колегія враховує ступінь виконання відповідачем свого зобов`язання, в тому числі те, що станом на час звернення до суду з цим позовом зобов`язання за договором №6223/1718-БО-21 від 10.10.2017 відповідачем виконано; прострочення з оплати природного газу поставленого у період з жовтня 2017 по квітень 2018 року було незначним.

Аналізуючи причини прострочення відповідачем оплати за поставлений газ, слід прийняти до уваги наступне.

За умовами п.1.2 договору, поставлений природний газ використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідач є підприємством комунальної форми власності; прострочення виконання зобов`язання виникло внаслідок відсутності коштів та неприбутковості підприємства.

Основним фінансовим джерелом відповідача, з якого проводиться оплата за спожитий природний газ є грошові кошти від реалізації теплової енергії споживачам, платіжна дисципліна яких є незадовільною.

Дебіторська заборгованість підприємства станом на 01.08.2019 становила 15 058,50 тис. грн., про що свідчать довідки відповідача за № 01/1269 від 08.08.2019 та № 01/1270 (т. 2 а.с.11, 12-14).

Кредиторська заборгованість підприємства станом на 01.08.2019 складає 33 487,0 тис. грн., про що свідчить довідка відповідача за № 01/1268 від 07.08.2019 (т. 2 а.с.15).

Судова колегія також враховує, що прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором зумовлене несвоєчасною компенсацією від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю.

Отже, скрутний матеріальний стан відповідача виник з об`єктивних причин: невідповідність тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості, а також несвоєчасна оплата населенням та бюджетними установами заборгованості за теплопостачання.

Грошові кошти, що надходять на рахунки відповідача автоматично перераховуються на поточний рахунок позивача без участі відповідача, що свідчить про невеликий ступінь вини у затримці розрахунків за газ.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором є наслідком обставин, які виникли з об`єктивних для нього причин: невідповідність тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості; відсутність постійного правового механізму щодо надання субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості в різниці у тарифах, а також несвоєчасна оплата населенням та бюджетними установами заборгованості за теплопостачання.

В матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, що свідчать про те, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань позивач зазнав збитків.

Судова колегія також приймає до уваги, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого є задоволення потреб споживачів, в тому числі населення, бюджетних установ та організацій у теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання.

Таким чином, сплата неустойки в даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси населення та бюджетних організацій, зокрема, можливість постачання їм теплової енергії.

Колегія суддів, враховуючи фінансовий стан відповідача, причини неналежного виконання ним умов договору в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ, ступінь виконання зобов`язання та особливості бюджетного фінансування, беручи до уваги необхідність стимулювання неухильного виконання зобов`язань, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 50%.

Аргументи скаржника стосовно того, що суд, зменшуючи розмір належної до сплати пені, не оцінив, чи є цей випадок винятковим, апеляційний суд відхиляє, оскільки вважає, що застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суд першої інстанції користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Доводи апелянта про те, що тяжкий фінансовий стан не є підставою для зменшення розміру пені, не можуть свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки вказане не було єдиним мотивом для зменшення розміру пені, а оцінено судом в сукупності з іншими обставинами.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції не врахував його інтереси, зменшуючи розмір пені, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції проаналізовані та враховані обставини, визначені в ст. 223 ГК України, ч. 3 статті 551 ЦК України, та зменшено розмір пені на 50%.

Стягнення 50 % від заявленої у позові суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань та проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також засобом недопущення використання пені та штрафу як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19 та від 29.04.2020 у справі № 918/487/19, яка відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним судом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача пені в розмірі 4 646,09 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене, аргументи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Апелянтом не спростувано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 25.10.2019 - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 2 882,00 грн., який сплачений згідно з платіжними дорученнями за № 7010691 від 18.11.2019.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за № 14/4-837-19 від 18.11.2019 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 25.10.2019 у справі №914/1478/19 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 2 882,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Бонк Т.Б.

Матущак О.І.